КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 738/137/22                                                         Головуючий 1 інстанція - Гуртовенко Р.В., 
Провадження №22-ц/824/1828/2023                                    Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
18 січня   2023  року                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                       Сушко Л.П., Сліпченка О.І.
            за участю секретаря:             Лободи Д.О.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1  в особі представника - адвоката Зубко Ігоря Миколайовича на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Ставищенської селищної ради, як орган опіки та піклування, про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності,-
                                                ВСТАНОВИЛА:
          До Ставищенського районного суду Київської області з позовом звернулася ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Ставищенської селищної ради, як орган опіки та піклування, про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності.
          Звернувшись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що 26 липня 2003 року сторони уклали шлюб та зареєстрували його у відділі реєстрації актів громадянського стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №35. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .  Сторони з літа 2016 року шлюбних стосунків не підтримували, а 28.02.2019 року шлюб між ними розірвано. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 записаний власником нерухомого об`єкта, а саме житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1  (після перейменування  АДРЕСА_2 ). Згідно даних технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок, домоволодіння по  АДРЕСА_1 складається з: веранди (площа за внутрішнім об`ємом 8,60 м2), коридора (площа за внутрішнім об`ємом 9,50 м2), санітарного вузла (площа за внутрішнім об`ємом 8,10 м2), вітальні (площа за внутрішнім об`ємом 26,60 м2), житлової кімнати (площа за внутрішнім об`ємом 10,60 м2), коридора (площа за внутрішнім об`ємом 11,40 м2), житлової кімнати (площа за внутрішнім об`ємом 12,00 м2), житлової кімнати (площа за внутрішнім об`ємом 28,80 м2), кухні (площа за внутрішнім об`ємом 15,40 м2). Загальна площа житлового будинку становить 130,7 м2, житлова площа 77,7 м2, інвентаризаційна вартість 215704 грн.. 21.07.2008 року вона з метою добудови спільного з позивачем житлового будинку скористалася індивідуальною програмою житлового будівництва «Власний дім», отримавши кредит стоком на 20 (двадцять) років в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відповідно до договору №842. Вище вказані кошти в повній мірі були застосовані нею спільно з відповідачем для добудови житлового будинку. Зобов`язання позичальника вона виконує і на даний час, оскільки сума зобов`язання та його строк ще не закінчилися, крайній строк закінчення кредитного зобов`язання становить 2028 рік.
          Позивач просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,7 м2; визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
          Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 - задоволено. 
          Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,7 м2.
          Визнано право власності за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,7 м2.
         Стягнуто з ОСОБА_1 на коисть ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 2157 (дві тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 04 копійки.
         Не погодившись з рішенням суду         ОСОБА_5  в особі представника - адвоката Зубко Ігоря Миколайовича подано апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено неповне з`ясування фактичних обставин, не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи. 
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового процесу, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
 У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
        Судом встановлено, 26 липня 2003 року сторони уклали шлюб та зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 35. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони з літа 2016 року шлюбних стосунків не підтримували. 28 лютого 2019 року сторони шлюб розірвали. Дані обставини підтверджуються: копією рішення Ставищенського районного суду Київської області по справі №378/70/19 від 28.02.2019 року (т. 1 а. с. 231), копіями свідоцтв про народження (т. 1 а. с. 228-229), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (т. 1 а. с. 230).
        З копій свідоцтва про прав власності на нерухоме майно від 03.02.2009 року виданого 03.02.2009 року виконавчим комітетом Розкішанської сільської ради Ставищенського району Київської області (т. 2 а. с. 22) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Київської обласної ради «Білоцерківське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 03.02.2009 року №21759940 (т. 2 а. с. 23) встановлено, що ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
       Із копії архівного витягу із рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 16.02.2016р. №37-07 (т. 1 а. с. 235) встановлено, що вулицю Червоноармійську перейменовано на вулицю Галянта Віталія.
       Із копії технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок, виданого 18.02.2008 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації на ім`я ОСОБА_1 , домоволодіння по АДРЕСА_3 складається з: веранди (площа за внутрішнім об`ємом 8,60 м2), коридора (площа за внутрішнім об`ємом 9,50 м2), сан вузла (площа за внутрішнім об`ємом 8,10 м2), вітальні (площа за внутрішнім об`ємом 26,30 м2), житлової кімнати (площа за внутрішнім об`ємом 10,60 м2), коридора (площа за внутрішнім об`ємом 11,40 м2), житлової кімнати (площа за внутрішнім об`ємом 12,00 м2), житлової кімнати (площа за внутрішнім об`ємом 28,80 м2), кухні (площа за внутрішнім об`ємом 15,40 м2). Загальна площа житлового будинку становить 130,7 м2 житлова площа 77,7 м2, інвентаризаційна вартість 215704 грн. (т. 2 а. с. 18-21).
         21.07.2008 року  ОСОБА_2 ,з метою добудови житлового будинку по по АДРЕСА_1  скористалася індивідуальною програмою житлового будівництва «Власний дім», отримавши кредит строком на 20 років в сумі 50000 гривень 00 копійок до 2028 року. Зобов`язання позичальника позивач виконує і на даний час, що підтверджується копією кредитного договору № 849 (т. 1 а. с. 236-237, 238) та копіями квитанцій (т. 1 а. с. 239-247, т. 2 а. с. 1-17).
       Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       За ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
       Згідно зі ст. 68 Сімейного Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
       Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
      Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
      Пленум Верховного суду України в п. 23 своєї постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
          У постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі №6-1327цс15 викладено висновок про те, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.
        Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
        Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
       Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
        Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
        06.02.2018р. Верховний Суд у справі №235/9895/15-ц зазначив, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості.
         Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
        Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
        Згідно із вимогами ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.       
        Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
        Доводи позивача щодо початку перебігу строків позовної давності обґрунтованими і такими, які підтверджуються фактичними обставинами справи.
        Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
        Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірне нерухоме майно було набуте сторонами у шлюбі, а згідно вимог законодавства проголошено презумпцію набуття майна під час шлюбу у спільну сумісну власність подружжя. Доказів того, що спірне майно набуто саме в особисту власністьвідповідача, апелянтомсуду не надано та не спростовано доводів позивача, відтак позовні вимоги є обґрунтованими.
        Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки. 
        Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
        
   Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  в особі представника - адвоката Зубко Ігоря Миколайовича залишити без задоволення.
   Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.
   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови виготовлено 19 січня 2023 року.
            
  Головуючий:                                                                Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                      Л.П. Сушко 
                                                                                     О.І. Сліпченко