УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 січня 2023 року
м. Київ
справа № 753/3426/18
провадження № 51-4241ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 
2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року 
щодо нього, 
встановив:
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за частинами 4, 5 ст. 27 ч. 2  ст. 127 КК України 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Апеляційного суду м. києва від 13 червня 2018 року 
ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 
8 років.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується 
з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд 
у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, 
суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, 
яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції та її думка з приводу участі 
у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання 
про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно                 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у касаційній скарзі, посилаючись 
на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів 
на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Натомість, захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу 
статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Крім того, вимоги захисника про ухвалення нового вироку, яким він просить виправдати засудженого та відмовити в задоволенні цивільного позову, після скасування оскаржених судових рішень не узгоджується з положеннями 
ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції 
за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також захисник, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, не вказує у скарзі 
чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду 
від 29 вересня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк 
з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                              ОСОБА_3