Номер провадження: 22-ц/813/3287/23 
Справа № 521/2079/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Тополевої Ю.В . 08 червня 2022 року у м. Одеса, - 
встановила:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з відповідача на їх користь відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 269111 грн 30 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 75000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 лютого 2019 року в районі вулиці Привокзальна, 2, у місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3 , що керував автомобілем Toyota Corolla державний номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_2 . Первісно протокол про адміністративне правопорушення був складений відносно ОСОБА_2 , але при розгляді справи в Приморському районному суді м. Одеси в його діях не було встановлено події та складу адміністративного правопорушення, та провадження по справі закрито. ОСОБА_3 , як власник автомобілю Toyota Corolla державний номерний знак НОМЕР_1 , на час ДТП мав страховий поліс цивільної відповідальності перед третіми особами згідно з Договором страхування зі страховою компанією МТСБУ, представник якої був присутній при проведені оціночної експертизи пошкоджень автомобілю Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_2 , та даний страховий випадок був оформлений згідно з діючим законодавством. На даний час у добровільному порядку ОСОБА_3 відмовився від будь-якого відшкодування усіх збитків та витрат. 
В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що ними витрачено: проведення експертизи автомобіля Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_2 - 4200 гривень; виклик евакуатора на місце ДТП та переміщення автомобіля - 1200 гривень; оплата телеграми про проведення оціночної експертизи - 200 гривень; оплата за угодою про надання правової допомоги адвокатом - 2700 гривень; оплата за стоянку автомобіля - 21600 гривень; різниця у відшкодуванні збитків з ремонту автомобіля, переведених страховою компанією - 89 211, 30 гривень. Усього - 119111,30 гривень.
Окрім того, ОСОБА_2 посилався на те, що він отримав моральні переживання, пов`язані із незаконним первісним притягненням його в якості правопорушника правил дорожнього руху до відповідальності, які супроводжували необхідність явки до суду, збором доказів, які свідчили про відсутність його вини, стрес після події ДТП, появою фізичних недомагань. Моральну шкоду ОСОБА_2 оцінив у розмірі 75000 гривень. Оскільки ОСОБА_3 ухилявся від контактів з приводу компенсації витрат, пов`язаних з вищевикладеними обставинами ДТП, позивачі вимушені були звернутися до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи містять достатні докази доведеності понесених ОСОБА_1 витрат на відновлюваний ремонт автомобіля в сумі 128490,30 гривень, який був виконаний, автомобіль повернутий власнику при відсутності будь-яких претензій до СТО. ОСОБА_2 у апеляційній скарзі, у якості доказу спричинення йому моральної шкоди, посилається на несправедливі образи на місці ДТП з боку ОСОБА_3 , зухвалу поведінку та неправдиві пояснення останнього, які вплинули на помилкове притягнення апелянта до адміністративної відповідальності.
Сторони про розгляд справи на 21 лютого 2023 року були сповіщені належним чином.
10 лютого 2023 року від представника ОСОБА_3 на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_3 та його представника.
21 лютого 2023 року від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року, 24лютого 2019 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Одесі, не надав перевагу в русі автомобілю Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Судом при розгляді вказаної справи встановлено наявність вини в діях ОСОБА_3 та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження по справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (т.1 а.с. 14).
На момент ДТП автомобіль марки Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_2 , був зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (т.1 а. с. 43-44).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 - власника наземного транспортного засобу Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ 8008927.
На підставі страхового акту № ОЦВ-19-15-3195/1 від 31 серпня 2020 року був встановлений/узгоджений розмір страхового відшкодування, який, за вирахуванням франшизи становив 39209,93 гривень (т.1 а. с. 216).
Колегія суддів враховує, що ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 39209,93 гривень на підставі страхового акту № ОЦВ-19-15-3195/1 (т.1 а. с. 49).
З розрахунку страхового відшкодування від 30 січня 2020 року вбачається, що страхова сума за договором № АМ 8008927 становить 100000 гривень (т.1 а. с. 136-об.). При цьому, розмір збитку для розрахунку страхового відшкодування визначений згідно Висновку №59-D/64/1 від 21 січня 2020 року (т.1 а. с. 137).
Позивачі, не оскаржуючи вказаний Висновок №59-D/64/1 від 21 січня 2020 року, посилаються на те, що згідно Звіту № 0578-03-19 від 04 квітня 2019 року, вартість майнової шкоди станом на 21 березня 2019 року становила 52970,18 гривень (т.1 а. с. 23-27).
Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про відшкодування збитку.
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18000/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 09 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, враховуючи достатність суми страхового відшкодування, передбаченого страховим полісом, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що витрати, пов`язані із матеріальними збитками, завданими позивачам, мали бути стягнути зі страховика винної у ДТП особи - ПАТ НАСК «ОРАНТА», а не з ОСОБА_3 . Однак, відповідний позов до ПАТ НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_1 не пред`являвся.
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вартість відновлювального ремонту становить 128490,30 гривень, так як вони спростовуються матеріалами справи, а саме, висновком №59-D/64/1 від 21 січня 2020 року, який не оскаржується позивачами, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 90326,16 гривень, а із врахуванням зносу - 40209,93 гривень. 
Наданий стороною позивачів звіт № 0578-03-19 від 04 лютого 2019 року судами першої та апеляційної інстанцій приймається у якості письмового доказу, а не висновку експерта, оскільки він жодним чином не спростовує викладені у Висновку №59-D/64/1 від 21 січня 2020 року обставини.
Достатність суми страхового відшкодування підтверджується також і копією акту виконаних робіт від 01 червня 2021 року, підписаного ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , згідно якого виконані роботи по ремонту автомобіля марки Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_2 становлять 58800 гривень.
Що стосується вимог позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення експертизи, виклик евакуатора, оплати телеграми, то колегія суддів зазначає, що дані витрати також здійснені в межах страхової суми і не підлягають стягненню з ОСОБА_3 . Так, оплата за стоянку автомобіля в сумі 21600 гривень не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки надана позивачем квитанція від 26 грудня 2020 року свідчить про передоплату ФОП ОСОБА_5 за ремонт автомобіля марки Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_4 , та не підтверджує витрат, пов`язаних зі стоянкою автомобіля. Оплата за угодою про надання правової допомоги в сумі 2700 гривень, по-перше, датована 12 березня 2018 року, та по-друге, взагалі не відноситься до майнової шкоди, а є судовими витратами та стягується судом в порядку Глави 8 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Вимоги про стягнення різниці у відшкодуванні збитків з ремонту автомобіля, переведених страховою компанією в розмірі 89211,30 гривень також не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного належного письмового доказу на підтвердження того факту, що ним було витрачено на ремонт автомобіля 128490,30 гривень.
Вказане у повному обсязі спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про доведеність понесених позивачем витрат на відновлюваний ремонт автомобіля в сумі 128490,30 гривень, який нібито був виконаний, автомобіль повернутий власнику при відсутності будь-яких претензій до СТО.
Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в розмірі 75000 гривень, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дані вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.
Згідно ст. 23 ЦК України, під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.
Обґрунтовуючи позов в цій частині, ОСОБА_2 посилається на те, що він отримав моральні переживання, пов`язані із незаконним первісним притягненням його в якості правопорушника правил дорожнього руху, які супроводжували необхідність явки до суду, збором доказів, які свідчили про відсутність його вини, стрес після події ДТП, появою фізичних недомагань. При цьому, позивач посилається на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2019 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а. с. 16-19).
З такими доводами ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано не погодився та вірно зазначив, що ОСОБА_2 помилково ототожнив дії працівників патрульної поліції, до повноважень яких входить складання протоколу про адміністративне правопорушення та кваліфікація дій особи, як адміністративного правопорушення із подальшим направленням вказаних матеріалів до суду, із діями відповідача, як іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди.
Частиною 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Стаття 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регламентує право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадках, в тому числі, закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, в тому числі, і моральна шкода, та витрати на правову допомогу.
Таким чином у разі, якщо ОСОБА_2 вважає, що йому заподіяно моральну шкоду в зв`язку із незаконним первісним притягненням його в якості правопорушника правил дорожнього руху, які супроводжували необхідність явки до суду, збором доказів, які свідчили про відсутність його вини, стрес після події ДТП, появою фізичних недомагань, то йому необхідно було звертатися із позовом про стягнення моральної шкоди в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Крім того, судом вірно враховано, що ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження того, що у нього з`явилися фізичні недомагання завдяки незаконному притягненню до адміністративної відповідальності, оскільки надана позивачем медична довідка свідчить про загострення у нього хронічних хворіб внаслідок нервового напруження та недосипу на роботі (т. 1 а. с. 197).
Колегія суддів також приймає до уваги, що ОСОБА_2 посилаючись у апеляційній скарзі на несправедливі образи на місці ДТП з боку ОСОБА_3 , зухвалу поведінку та неправдиві пояснення останнього, які вплинули на помилкове притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, не надав на підтвердження вказаного жодного належного доказу.
Розглянувши спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував із наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 10 березня 2023 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе