ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" березня 2023 р.           Справа№ 910/4450/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 
у справі № 910/4450/22 ( суддя - Я.А.Карабань)
за позовом  Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до  Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
про  стягнення 28  964, 32 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (надалі-відповідач, скаржник) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 28 964, 32 грн, з яких: 20 399, 82 грн основний борг, 2 732, 58 грн 3% річних та 5 831, 92 грн інфляційні втрати.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 525, 526, 610, 612, 625, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. 216, 230-232 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії в період з січня 2019 року по березень 2021 року включно за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, площею - 149 кв. м (особовий рахунок 331087-01).
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради "Київтеплоенерго" 20  399 грн 82 коп основного боргу, 2 563 грн 42 коп. 3% річних, 5  002 грн 25 коп. інфляційних втрат та 2 395 грн 44 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б закріплений за відповідачем на праві господарського відання, а договір на постачання теплової енергії між позивачем та ТОВ «КИЇВРЕНТ» не укладався, а також те, що договором оренди передбачено, що орендар відшкодовує витрати балансоутримувача за надані послуги, в тому числі теплопостачання, а тому саме відповідач несе зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд  прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Зупинити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22. Розгляд апеляційної скарги здійснювати з повідомленням (викликом) учасників справи. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22 за позовом КП "Київтеплоенерго" до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" про стягнення грошових коштів. Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову КП "Київтеплоенерго" до КП "Керуюча компанія з обслуговування фонду Шевченківського району міста Києва" про стягнення грошових коштів. Судові витрати покласти на позивача. Поновити відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №  910/4450/22.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- позивач не надав належних доказів здійснення теплопостачання за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, у корінцях наряду споживачем зазначено саме КП «Центр ОС Шевченківського району», а не відповідача. Посилається на те, що позивачем долучено до позову лише електронні копії оригіналів письмових доказів, а тому суд не може брати їх до уваги; 
- апелянт не є споживачем послуги з теплопостачання за вказаною адресою, оскільки надання послуг теплопостачання може відбуватись винятково на договірних засадах, а договір між відповідачем та позивачем не укладався; 
- проект договору наданий позивачем був йому повернутий, так як нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б передано в оренду ТОВ «КИЇВРЕНТ» на підставі договору оренди № 863/1 від 20.02.2019, а тому у відповідача відсутня правова причетність до зазначеного об`єкту нерухомості;
- апелянт наголошує, що нежитлове приміщення площею 149,0 кв.м.за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б йому не належить, з 2015 року не перебуває у нього на будь-якому правовому титулі, а відповідно він не споживає теплову енергію у даному приміщені.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Відповідно до протоколу  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022 справу № 910/4450/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя- Ткаченко Б.О., судді:  Шапран В.В., Гаврилюк О.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  27.12.2022 витребувано справу № 910/4450/22 у Господарського суду міста Києва.  
11.01.2023 справа №  910/4450/22 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 відмовлено в задоволенні клопотання Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги   Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22. Поновлено строк на подання апеляційної скарги  Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" у справі № 910/4450/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" у справі № 910/4450/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює позивач.
Відповідно до п. 2.1 статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Згідно з п. 2.2.1 цього статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Отже, відповідно до статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", позивач є виконавцем послуг постачання теплової енергії у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б.
Рішенням Київської міської ради (ІІ сесія VІІ скликання) від 09.10.2014 за № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Також означеним рішенням інші комунальні підприємства вказаного району зобов`язано передати позивачу житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться в них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.
Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 за № 80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801, господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків (у тому числі житловий будинок на вулиці вул. Олеся Гончара, 32-Б), здійснює Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".
Матеріалами справи підтверджується факт закріплення за відповідачем на праві господарського відання нежитлового приміщення загальною площею 149 кв. м у будинку 32-Б, по вулиці Олеся Гончара в місті Києві, тому у відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" останній є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг. 
За адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, відповідно до корінця наряду №13 від жовтня 2019 було включено опалення, а згідно корінця наряду №14 від квітня 2020 опалення відключено, відповідно до корінця наряду №197 від жовтня 2020 було включено опалення, а згідно корінця наряду №13 від квітня 2021 опалення відключено та відповідно до корінця наряду №295 від жовтня 2021 було включено опалення.
Приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, площею - 149 кв. м є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього будинку та облік теплоспоживання вказаного приміщення здійснюється пропорційно його опалювальній площі здійснюється за особовим рахунком 331087-01.
В свою чергу, відповідачем за період з січня 2018 року по березень 2021 року було спожито теплову енергію на суму загальну суму 20 399, 82 грн, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про нарахування за теплову енергію.
Позивач зазначає, що ним 27.01.2021 на адресу відповідача направлено проект договору на постачання теплової енергії № 331087-01 від 21.01.2021.
03.03.2021 відповідач повернув вказаний вище проект договору позивачу, посилаючись на те, що нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б передано в оренду ТОВ «КИЇВРЕНТ» на підставі договору оренди № 863/1 від 20.02.2019, а тому позивачу слід укладати договір на теплопостачання саме з ТОВ «КИЇВРЕНТ».
У зв`язку з тим, що утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію, позивачем 17.11.2021 направлено відповідачу вимогу щодо сплати заборгованості разом з рахунками за періоди, яка отримана останнім 22.11.2021, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 0103278899580.
Як зазначає позивач, відповідач відповіді на вимогу не надав та заборгованість не сплатив.
Спір у даній справі виник, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії в період з січня 2018 року по березень 2021 року в будинку № 32-Б по вулиці Олеся Гончара в місті Києві, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 20 399, 82 грн основного боргу, 2 732, 58 грн 3% річних та 5 831, 92 грн інфляційних втрат.
Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Спірні відносини (з січня 2018 року по березень 2021 року) між сторонами регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), яким визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами (втратив чинність з 01.05.2019), а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VІІІ), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним.
Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Так само, згідно з ч. 1    ст. 12 Закону № 2189-VІІІ    надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Разом з тим відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №922/4239/16 від 21.08.2019 та в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 904/6293/17.
Отже, підставою для виникнення у споживача зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2    ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ).
Також відповідно до п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005    (які були чинні на момент виникнення правовідносин (далі - Правила)), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Яке вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що в період з січня 2018 року по березень 2021 року позивач поставив відповідачу теплову енергію за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, на загальну суму 20 399, 82 грн, що підтверджується актом про прийняття теплового вузла обліку, обліковими картками, відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання, корінців нарядів на включення та відключення будинку в період опалювального сезону за вказаний період.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями ст. 525,    526 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п.18 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (абз.1 п.20 цих Правил).
У разі відсутності в квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв метр (куб.метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (п.21 вищенаведених Правил).
Приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, площею - 149 кв. м є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього будинку та облік теплоспоживання вказаного приміщення здійснюється пропорційно його опалювальній площі здійснюється за особовим рахунком 331087-01.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи належних доказів наявності заборгованості з оплати спожитої теплової енергії, яка заявлена до стягнення, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України         визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).
Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню. Тобто, означене вказує на те, що будь-яке заперечення сторони в справі повинно бути доказово обґрунтоване.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості позивачем подано суду: акт про прийняття теплового вузла обліку, облікові картками, відомості реєстрації параметрів теплоспоживання, корінці нарядів на включення та відключення будинку у період опалювального сезону за вказаний період.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, в контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, від 03.09.2020 у справі №910/17662/19, від 16.02.2021 року у справі №910/17660/19).
Посилання відповідача щодо того, що корінці наряду є неналежними доказами, так як в них вказано споживачем ЖЕК-1002 КП «Центр ОС Шевченківського р-ну», судом першої інстанції правомірно не взято до уваги з огляду на таке.
Як указано вище на підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому. На окрему частину нежитлового приміщення, корінці нарядів не видаються.
Зазначений в корінцях нарядів споживач ЖЕК-1002 КП «Центр ОС Шевченківського р-ну» являється обслуговуючою організацією, яка здійснює комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за адресою м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, саме тому в корінцях нарядів зазначена інформація стосовно ЖЕК-1002 КП «Центр ОС Шевченківського р-ну».
Пунктом 12 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно до п.24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №  поживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж станом на момент надання послуг була встановлена Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що відповідач не надав доказів відключення централізованого опалення в нежилих приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б у спірний період в встановленому законодавством порядку та погодження такого відключення з компетентними особами.
Що стосується посилань скаржника у своїй апеляційній скарзі відносно того, що приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б, передано в оренду колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 20.02.2019 між Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), ТОВ «КИЇВРЕНТ» (орендар), а також відповідачем (балансоутримувач) укладено договір оренди № 863/1, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає нежитлове приміщення підвалу загальною площею 149,0 кв. м, яке знаходиться на вул. О. Гончара, 32 Б, для розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.
Відповідно до п. 4.2.13. вказаного договору орендар зобов`язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т. п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання. У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами-постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників).
Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами та діє з 20.02.2019 по 18.02.2022 (п. 9.1. договору оренди № 863/1 від 20.02.2019).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.
Згідно з ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.
За змістом частин 1, 2 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 за № 80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 № 801, господарське відання житлового будинку на вулиці вул. Олеся Гончара, 32-Б, здійснює Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва".
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що, оскільки, житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б закріплений за відповідачем на праві господарського відання, а договір на постачання теплової енергії між позивачем та ТОВ «КИЇВРЕНТ» не укладався, а також те, що договором оренди передбачено, що орендар відшкодовує витрати балансоутримувача за надані послуги, в тому числі теплопостачання, а тому саме відповідач несе зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що вищезазначене нежитлове приміщення не перебуває у скаржника на будь-якому правовому титулі, колегією суддів відхиляються як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Оскільки матеріалами справи встановлено, що у 2019 році відповідачем підписано договір №863/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду в якості підприємства-балансоутримувача, а тепер зазначаючи, що вищезазначене нежиле приміщення з 2015 року не перебуває у скаржника на будь-якому правовому титулі, судова колегія дійшла висновку, що вищевикладені твердження скаржника свідчать, що останній діє всупереч своїй попередній поведінці.
Водночас, посилання скаржника на постанови Північного апеляційного господарського суду у справах №910/3612/22, №910/21852/21, №910/21858/21 колегією суддів відхиляються, оскільки по-перше відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а по-друге, проаналізувавши дані судові рішення, колегія суддів констатує, що підставою для відмови в задоволенні позвоних вимог було те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження факту перебування нежитлових приміщень на балансі відповідача, проте, як встановлено колегією суддів вище, в даному випадку матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 32-Б передано відповідачу на праві господарського відання.
Підсумовуючи вищевикладене, а також враховуючи, що доказів оплати відповідачем суми боргу в розмірі 20 399, 82 грн матеріали справи не містять, місцевий господарський суд дійшов цілком обгрунтованого та правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основної заборгованості.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 01.02.2019 по 31.12.2021 3% річних у сумі 2 732, 58 грн та 5 831, 92 грн інфляційних втрат за період з лютого 2019 року по грудень 2021 року.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день
Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.
З огляду на те, що в спірний період відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги (централізоване опалення) без укладення письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (в строки, визначені законом).
Перевіривши розрахунок 3 % річних наданий позивачем у розмірі 2 732, 58 грн за загальний період з 01.02.2019 по 31.12.2021, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що він виконаний невірно, оскільки, як зазначено вище судом, відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, отже, початком періоду нарахування 3 % річних є 21.02.2019, тому обґрунтованим та вірним розміром 3 % річних за загальний період 21.02.2019 по 31.12.2021 становить 2 563, 42 грн, а тому судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача 3 % річних в розмірі 2  563,42 грн..
Також, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 5 831, 92 грн за період з лютого 2019 року по грудень 2021 року, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що він виконаний невірно, оскільки відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, тому останнім невірно визначено періоди нарахування інфляційних втрат, так як за неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується, отже початком нарахування інфляційних втрат є березень 2019 року, у зв`язку із чим вірною сумою є 5 002,25 грн, у зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 5  002,25 грн. інфляційних втрат.
Підсуовуючи все вищевикладене в сукупності, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 20 399, 82 грн основного боргу, 2 563, 42 грн 3% річних та 5    002, 25 грн інфляційних втрат.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/4450/22 - залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №  910/4450/22.
4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району".                                                                                                                                                     
5. Матеріали справи №910/4450/22 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                О.М. Гаврилюк