Справа № 344/3128/15 
Провадження № 22-ц/4808/1360/22 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т.М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючої                        Пнівчук О.В.
суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
з участю секретаря                Шандалович В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року, в складі судді Антоняка Т.М., у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про знесення гаража,
в с т а н о в и в :
У березні 2015 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення гаража.
Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 самочинно встановив гараж, чим здійснив самовільне захоплення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , без згоди на те виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та з порушенням норм Положення про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська, затвердженого рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 28.02.2012 № 619-21.
За вчинене правопорушення, порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Правил благоустрою м. Івано-Франківська на ОСОБА_2 25.11.2013 року за № 804 складено протокол про адміністративне правопорушення, яким встановлено, що вказана особа здійснила розташування гаража, чим здійснено самовільне захоплення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Вказаний протокол був предметом розгляду 16.01.2014 року на засіданні адміністративної комісії виконавчого комітету міської ради, за наслідками розгляду якого комісією винесено постанову за №01/13 якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності в порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи те, що відповідачем порушено вимоги рішення сесії Івано- Франківської міської ради від 28.02.2012 № 619-21, зі змінами внесеними рішеннням міської ради від 06.02.2014 року №1325-41 «Про затвердження Положення про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська» виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 01.04.2014 року за №164 прийнято рішення, пунктом 1.8. якого зобов`язано ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) демонтувати в місячний термін самовільно встановлений гараж по АДРЕСА_1 , однак вказне рішення відповідачем невиконано.
Позивач, посилаючись на те, що земельна ділянка на якій розташований самовільно збудований гараж належить територіальній громаді міста Івано-Франківська і є комунальною власністю, просив зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок знести гарж по АДРЕСА_1 та повернути самовільно зайняту земельну ділянку під вказаним об`єктом.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року позов Івано-Франківської міської ради про знесення гаражу задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести гараж за адресою АДРЕСА_1 та повернути самовільно зайняту земельну ділянку під вказаним об`єктом власнику - Івано-Франківській міській раді.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Представник апелянта зазначила, що задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 самочинно встановив гараж по АДРЕСА_1 , чим здійснив самовільне захоплення земельної ділянки за цією адресою.
З долучених до матеріалів доказів вбачається, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.06.1997 №211 надано ОСОБА_2 - інваліду дитинства ІІ групи, дозвіл терміном до 20.06.1999 року встановити збірно-розбірний металевий гараж у дворі будинку АДРЕСА_3 (на даний час Чорновола) для зберігання автомашини ВАЗ – 21013.
Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок КП «Єдиний розрахунковий центр» від 04.02.2014 року №01-01/124 та від 25.06.2015 р. №01-01/1294 виданих ОСОБА_2 вбачається, що на прибудинковій території житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 що перебуває на балансі КП «Єдиний розрахунковий центр» встановлено збірно-розбірний гараж. Таким чином, ОСОБА_2 встановив гараж по АДРЕСА_4 , доказів того, що гараж встановлений ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 в матеріалах справи немає.
Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.04.2016 року №276 надано дозвіл на встановлення збірно-розбірних металевих гаражів ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , інваліду ІІ групи) у дворі будинку АДРЕСА_4 терміном на 5 років, до 21.04.2021 року.
Таким чином, належним користувачем гаражу по АДРЕСА_4 , був ОСОБА_3 батько відповідача, а спірний гараж по АДРЕСА_1 не має жодного відношення ні до ОСОБА_2 ні до ОСОБА_3 .
Посилаючись за зазначені обставнини представник апелянта просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Івано-Франківської міської радизазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, судом повно та всебічно досліджено всі докази по справі та прийнято рішення згідно норм чинного законодавства.
Зазначила, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_2 порушив норми Положення про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська, затвердженого рішенням сесії Івно-Франківської міської ради від 28.02.2012 року№619-21, зі змінами внесеними рішенням міської ради від 06.02.2014 року №1325-41, оскільки самовільно, без погодження виконавчого комітету міської ради встановив гараж за адресою АДРЕСА_1 .
Факт самовільного встановлення гаража по АДРЕСА_1 було підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення №804 від 25.11.2013 року, в якому зазначено про порушення ОСОБА_2 , а саме самовільне встановлення МАФ (гаража), постановою №01/13 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради від 16.01.2014 року, актом комісії по демонтажу від 24.09.2014 року та рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 01.04.2014 року №164, яким зобов`язано ОСОБА_4 в місячний термін демонтувати самочинно встановлений гараж по АДРЕСА_1 .
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ним встановлено гараж по АДРЕСА_4 , не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами наявними в матеріалах справи.
У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник Івано-Франківської міської радиу судове засідання апеляційного суду не з`явивися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, поясенення представника апелянта, дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог Івано-Франківської міської ради суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, яка належить Івано-Франківській міській раді шляхом встановлення гаражу.
З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, пред`являючи позов до ОСОБА_2 , Івано-Франківська міська рада на підтвердження позовних про зобов`язанння відповідача знести за власнимй рахунок гараж та звільнити земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 посилалася на наступні докази. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №804 від 25 листопада 2013 року складеного провідним спеціалістом КП «Муніципальна інспекція з благоустрою» Чеверда В.Г. самовільно встановив МАФ (гараж) по АДРЕСА_1 .
Протокол складено щодо ОСОБА_2 13.10.1939 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , інваліда 2-ої групи.
Згідно письмового пояснення Чеверди, документи на продовження передано на комісію МВК (а.с. 7)
За результатмпи розгляду зазначеного протоколу, постановою адмінністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради №01/13 від 16 січня 2014 року, провадження в даній справі щодо ОСОБА_2 згідно ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення закрито.
Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 01.04.2014 року № 164 ряд осіб, у тому числі ОСОБА_2 , зобов`язано демонтувати в місячний термін самовільно встановлений гараж на АДРЕСА_1 . 
У випадку невиконання вимог даного рішення у встановлений термін Департаменту комунального господарства транспорту і зв`язку виконавчого комітету міської ради слі провести демонтаж самовільно встановлених гаражів. (а.с. 5)
Відповідно до складеного акту від 24.09.2014 року, демонтаж гаража не проведено, оскільки його власник ОСОБА_2 відсутній, а в гаражі можуть знаходитися матеріальні цінності. (а.с.3).
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач ОСОБА_2 (1972 року народження) який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 на підтвердження своїх заперечень щодо заявленого позову подав суду витяг із рішення виконавчого комітету Івано-Франківськоїх міської ради №211 від 24.0+6.1997 р. яким йому – інваліду дитинства ІІ групи у дворі будинку АДРЕСА_3 надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража для зберігання машини марки ВАЗ -21013. Цим рішення зобов`язано відповідача встановити гараж в присутності представників ЖЕО та суворо дотримуватись виданих схем.
До матеріалів справи також долучено схему розміщення металевого гаража. (а.с.114).
Відповідно до довідки, виданої Єдиним розрахунковим центром № 01-01/124 від 04.02.2014 року, на прибудинковій території житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 , знаходиться металевий гараж, яким користується ОСОБА_2 для зберігання власного авто відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франквівської міської ради від 24.06.1997 р. № 211. (а.с.115) 
Згідно довідки Єдиного розрахункового центру № 01-01/1294 від 25.06.2015 р., виданої ОСОБА_2 , на прибудинковій території житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 , що перебуває на балансі КП «Єдиний розрахунковий центр», встановлений збірно-розбірний гараж.
Із відповіді виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на запит ОСОБА_2 від 15.03.2019 року № 13/28-19 згідно інформації Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини міської ради, згідно адреси АДРЕСА_1 , то рішень щодо присвоєння вказаної у запиті поштової адреси, виконавчим комітетом не приймалось (а.с. 141).
Крім того, до матеріалів апеляційної скраги апелянтом долучено рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.04.2016 року № 276 яким ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , інваліду ІІ групи) – батьку відповідача надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража у дворі будинку по АДРЕСА_4 терміном на п`ять років та Договір № 32 тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення збірно-розбірного металевого гаража.(а.с208-209).
Таким чином, аналізуючи надані позивачем докази колегія суддів приходить до висновку, що ним не представлено належних та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_2 самовільно встановив гараж за адресою АДРЕСА_1 . Як протокол про адміністративне правопорушення так і постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради по справі про адміністративне правопорушення складені щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у той час як відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.106).
Згідно матеріалів справи за адресою по АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 інвалід дитинства ІІ групи та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), інвалід ІІ групи, захворювання опоно-рухового апарату). 
Встанволено, що як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Івано-Франквіської міської ради надавався дозвіл на розміщення розбірного металевого гаража по АДРЕСА_4 , при цьому матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 самовільно встановив гараж саме по АДРЕСА_1 . Окрім того, рішення щодо присвоєння поштової адреси АДРЕСА_1 , виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради не приймалось.
Зазначеним обставинам суд не дав жодної правової оцінки та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову Івано-Франківської міської ради про зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно встановлений гараж та звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_4 .
Оскільки рішення суду постановлено з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права, то ухвалене рішення, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про знесення гаража - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови скадено 28 грудня 2022 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин

.