ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 січня 2023 року           справа №200/3782/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. у справі №200/3782/22 (головуючий І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив:
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17 червня 2022 року №056550004450 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1) визнати незаконним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1) із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 16.03.1999 року по 09.06.2015 року на посаді «підручного сталевара», «сталевара» та «майстра на гарячих дільницях робіт в електросталеплавильному цеху» в ПАТ «Костянтинівський завод «Втормет» в загальній кількості 12 років 10 місяців 29 днів та з 01.04.2018 року по 11.05.2018 року на посаді «плавильника» в Костянтинівському заводі металургійного обладнання, а також із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року в сумісному Україно-російсько-німецькому підприємстві «Конті».
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.06.2022 року №056550004450 яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 13.06.2022 року, з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 16.03.1999 року по 09.06.2015 року на посаді «підручного сталевара», «сталевара» та «майстра на гарячих дільницях робіт в електросталеплавильному цеху» в ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ» та з 01.04.2018 року по 11.05.2018 року на посаді «плавильника» в Костянтинівському заводі металургійного обладнання, а також зарахувати до страхового стажу період роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року в сумісному Україно-російсько-німецькому підприємстві «Конті». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів зазначає, що із документів, які надійшли до Управління із заявою позивача про призначення пенсії, додатки до наказів про проведену атестацію робочих місць за умовами праці від 10.12.1994 №292, від 29.07.2005 №171, від 31.07.2000 №259 та від 09.06.2010 №122 не містять посилання на накази про проведення атестації на відповідному робочому місці. Право особи на призначення пільгової пенсії має бути підтверджене як пенсіонером, так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, тому відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах. Також, спірний період роботи позивача з 16.03.1999 по 09.06.2015 та з 01.04.2018 по 11.05.2018, не підтверджений перевіркою обґрунтованості їх видачі підприємством.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
13.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 17.06.2022 року №056550004450 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недостатнім пільговим стажем. До страхового стажу не зарахований період роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, де назва підприємства зазначена на іноземній мові. До пільгового стажу не зараховані періоди роботи за Списком №1 з 16.03.1999 по 09.06.2015 року та з 01.04.2018 року по 11.05.2018 року у зв`язку з тим, що додатки до Наказів не містять посилання на конкретні накази про результати атестації робочих місць.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Нормами статті 114 Закону №1058-IV визначено особливості призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина 1 статті 114 Закону №1058-IV).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).
Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Щодо доводів апелянта, що додатки до наказів про проведену атестацію робочих місць за умовами праці від 10.12.1994 №292, від 29.07.2005 №171, від 31.07.2000 №259 та від 09.06.2010 №122 не містять посилання на накази про проведення атестації на відповідному робочому місці, суд зазначає наступне.
За даними у трудовій книжці позивача від 28.02.1991 року серія НОМЕР_2 встановлено, що в ній за спірний період роботи наявні такі записи:
09.03.1994 року прийнятий на роботу у спільний українсько-російське-германське підприємство «Конті»;
12.05.1994 року звільнений за ст. 38 КЗпП України;
18.03.1996 року прийнятий залізничний цех складником потягів 2 разряда у ВАТ Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ»;
16.03.1999 року переведений в електросталеплавильний цех на посаду підручного сталевара;
29.05.2002 року переведений у тому ж цеху сталеваром;
02.03.2009 року призначений майстром на гарячій дільниці робіт у тому ж цеху;
01.06.2015 року звільнений за згодою сторін;
05.05.2016 року прийнятий в катодний цех плавильником металосплавів 5 разряда у ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання»;
11.05.2018 року звільнений за власним бажанням.
Суд зазначає, що професія «підручного сталевара» та «сталевара» віднесена до Списку №1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 та від 16.01.2003 року №36.
Професія «майстер на гарячих дільницях робіт в електросталеплавильному цеху» віднесені до Списку № 1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36.
Професія «плавильник металів та сплавів» віднесена до Списку №1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.2017 року №147.
Крім того, позивачем, разом з заявою були надані: довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності у трудовій книжці або відповідних записів у ній від 10.07.2015 року 164/5-37, якою підтверджено пільговий характер роботи позивача за Списком №1 у період з 16.03.1999 року по 31.07.2015 року у ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ»; наказ про проведення атестації робочих місць за умовами праці у ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ» від 08.06.2015 року №37; наказ про проведення атестації робочих місць за умовами праці на ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання» від 05.05.2017 року №147.
Отже, записи у трудовій книжці позивача 28.02.1991 року серія НОМЕР_3 містять повну інформацію щодо періоду роботи з 16.03.1999 по 09.06.2015 року у ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ» та з 01.04.2018 року по 11.05.2018 року у ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ» на посадах, які належать до посад за Списком № 1, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи. Крім того, позивачем були надані уточнюючі довідки про пільговий характер роботи та накази про атестації робочих місць.
Таким чином, відповідачем неправомірно не зараховано до пільгового стажу позивача період роботи з 16.03.1999 по 09.06.2015 року у ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ» та з 01.04.2018 року по 11.05.2018 року у ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ».
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року, суд зазначає наступне.
Згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як встановлено судами, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, де назва підприємства зазначена на іноземній мові.
Суд критично оцінює такі підстави для відмови у зарахуванні періоду, зважаючи на те, що відповідно до Інструкції, випадки порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачають настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.
Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що період роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 13.06.2022 року, з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 16.03.1999 року по 09.06.2015 року на посаді «підручного сталевара», «сталевара» та «майстра на гарячих дільницях робіт в електросталеплавильному цеху» в ПАТ «Костянтинівський завод «ВТОРМЕТ» та з 01.04.2018 року по 11.05.2018 року на посаді «плавильника» в Костянтинівському заводі металургійного обладнання, а також зарахувати до страхового стажу період роботи з 09.03.1994 року по 12.05.1994 року в сумісному Україно-російсько-німецькому підприємстві «Конті».
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. у справі № 200/3782/22 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 р. у справі №200/3782/22 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 10 січня 2023 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                                                     І.В. Сіваченко