ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року	Львів	Справа № 500/4386/22 пров. № А/857/1192/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Шинкар Т. І.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові   апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року  у справі № 500/4386/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Тернопіль	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Мартиць О.І.	
дата складання повного тексту рішення	03 січня 2023 року	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року  у справі № 500/4386/22 позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, з 01.03.2021, застосовуючи показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2018-2020 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.03.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, застосовуючи показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2018-2020 роки
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.  

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що  позивачці  03.09.2002 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 18.03.2019 року позивачці призначено пенсію  за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Відповідно до пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, пенсії яким призначені відповідно до Закону України "Про державну службу", розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами Закону №1058-IV, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсій на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
З 01.03.2021 проведено перерахунок пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та застосовано показник середньої заробітної плати, що використовувався для призначення пенсій станом на жовтень 2017 року (за 2014-2016 роки).
24.10.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. Відповідач листом від 02.11.2022 повідомив позивача про те, що пенсія перераховується та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства та підстав для проведення перерахунку пенсії немає.
Відповідач вважає, що при переведенні на пенсію за віком на загальних підставах з інших видів пенсійного забезпечення при обчисленні пенсії застосовується той показник середньої заробітної плати по Україні, який застосовувався при призначенні (попередньому перерахунку) пенсії. Для застосування при обчисленні пенсії позивача за віком показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три календарні роки, що передують рокові звернення за призначенням пенсії за віком, за 2018-2020 роки підстави відсутні. Також відповідач просить урахувати правові висновки, викладені у постанові ВС від 31.03.2021року у справі №240/12017/19 та звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цими позовним вимогами та просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони (в тому числі представник позивача за поданою заявою) повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того позивачу 03.09.2002 була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу". Призначення позивачу пенсії за нормами Закону України "Про державну службу" не входило до правового регулювання Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.
Таким чином, отримуючи пенсію за Законом України "Про державну службу" позивач не користувалася жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом №1058-IV. Тому, призначення позивачу з 01.03.2021 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV є призначенням пенсії вперше.
Виходячи з наведеного, у випадку, коли особі було призначено пенсію згідно Законом України "Про державну службу", а у подальшому призначено новий вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то при обчисленні розміру пенсії має застосовуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом.
У цій справі при призначенні позивачу 01.03.2021 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно частини другої статті 40 цього Закону.
При цьому суд вказав, що покликання відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права є необґрунтованим.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 
Як слідує із змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  від 02.11.2022року № 3683-3852/Т-02/8-1900/22 (а.с. 9) та відзиву на позовну заяву (а.с. 16-17) з 03.09.2002 позивачці призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".
З 01.03.2021 проведено перерахунок пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та застосовано показник середньої заробітної плати, що використовувався для призначення пенсій станом на жовтень 2017 року (за 2014-2016 роки).
24.10.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018, 2019, 2020 роки.
Листом від 02.11.2022 на звернення позивача про перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV відповідач повідомив, що пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства та що відсутні правові підстави для проведення розрахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2018-2020 роки).
У даному листі відповідач також зазначив, що відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.                   
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно із ч. 2  ст. 19 Конституції  Україні, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до п. 6 ч. 1  ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ  (далі - Закон № 1788-XII), відповідно до  Конституції України  гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.  Закон  спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.  Закон  гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із  ст. 2 Закону № 1788-XII, за цим  Законом  призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до  Конституції України  та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим  Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону.
Частина 3  статті 4 Закону № 1058-IV  визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно із ч.1  ст. 9 Закону № 1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1  ст. 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною 2  статті 40 Закону № 1058-IV  передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Тобто, у випадку призначення пенсії на підставі  Закону № 1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до ч. 1  ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно із абзацом 1  та 2 ч. 3  ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що приписами ч. 3  ст. 45 Закону № 1058-ІV  регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим  Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом № 1058-ІV.
При цьому, приведені норми Закону вказують, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, тобто мова йде про пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
У тому ж випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого Закону (у спірному випадку Закону України "Про державну службу"), то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, проведене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Судом встановлено, що позивачу первісно з 03.09.2002 було призначено пенсію відповідно до Закону  України «Про державну службу», а в подальшому з 01.03.2021 проведено перерахунок пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Отримуючи пенсію за Законом України "Про державну службу" позивач не користувалася жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом №1058-IV. Тому, призначення позивачу з 01.03.2021 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV є призначенням пенсії вперше.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у випадку, коли особі було призначено пенсію згідно Законом України "Про державну службу", а у подальшому призначено новий вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то при обчисленні розміру пенсії має застосовуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом.
Отож, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що  при призначенні позивачу 01.03.2021 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно частини другої статті 40 цього Закону.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо  пропуску строків звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та другої  статті 122 КАС України    позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з  дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, на думку колегії суддів, для    визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час,    триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами  законом  передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.  Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
За загальним правилом, згідно із статтями 42, 44, 45  Закону № 1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.
Зокрема згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених    її прав, свобод та інтересів.    
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі  № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Відтак, при отриманні пенсії в меншому розмірі ніж призначено особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Натомість з матеріалів справи слідує, що  переведення 01.03.2021  з пенсії призначеної, згідно Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосуванням показників середньої заробітної плати, що використовувався для призначення пенсій станом на жовтень 2017 року (за 2014-2016 роки) здійснено без відома позивача відповідно до пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Із змісту обумовленого пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV слідує, що  особам пенсії яким призначені відповідно до Закону України "Про державну службу", розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами Закону №1058-IV, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсій на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
Отож, з урахуванням приведених положень закону пенсійна виплата, яку отримувала позивач  починаючи з 01.03.2021  року не була зменшена, а відтак позивачка при отриманні пенсії у період з 01.03.2021року по 21.10.2022 року не могла дізнатися про обставини з приводу переведення її з пенсії призначеної, згідно Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосуванням показників середньої заробітної плати, що використовувався для призначення пенсій станом на жовтень 2017 року (за 2014-2016 роки).
Про обставини щодо переведення її з пенсії призначеної, згідно Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосуванням показників середньої заробітної плати, що використовувався для призначення пенсій станом на жовтень 2017 року (за 2014-2016 роки) позивач 21.10.2022 року під час особистого прийому громадян в Бережанському сервісному центрі ГУПФ в Тернопільській області.
В цей же день нею подано відповідачу заяву про застосування  показників середньої заробітної плати за період 2018-2020років. На що відповідач листом від 02.11.2022року відмовив позивачу у задоволенні вказаної заяви.
До суду з вказаним позовом позивач звернулася 07.12.2022року.
За приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернулася з даним позовом до суду  у межах шести місячного строку з моменту коли вона дізналася та могла дізнатися про вчинені відповідачем самостійні  дії без відому позивача щодо  переведення її з пенсії призначеної, згідно Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосуванням показників середньої заробітної плати, що використовувався для призначення пенсій станом на жовтень 2017 року (за 2014-2016 роки).
Відносно ж висновків Верховного Суду, відображених у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19, то колегія суддів зазначає, що обумовлена справа та справа яка є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції не є подібними, позаяк  позивач у справі яка була предметом касаційного перегляду  при щомісячному отриманні пенсії  відразу був обізнаний про обставини з приводу того, що виплачений розмір йому пенсії не відповідає розміру   10 (десяти) мінімальних пенсій за віком, закріпленому у статтях 50,  54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».  
У даному ж випадку позивач, зменшеного розміру пенсії в порівнянні з попередньо нарахованою сумою не отримував, а відтак  не міг дізнатися про обставини з приводу переведення його за рішенням відповідача з  пенсії одного виду на інший. При цьому,  позивач про рішення відповідача про переведення його з пенсії  одного виду на іншу  повідомлений не був, що в свою чергу виключало можливість дізнання позивачем про порушення його прав, під час вчинення вказаних дій відповідачем. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені  сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що позивачем не понесено витрат  по сплаті судового збору у  суді апеляційної інстанції, а відтак підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року  у справі № 500/4386/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар