КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
    Справа № 1007/13455/2012                                  Головуючий у 1 інстанції: Петришин Н.М.
       Провадження № 22-ц/824/6575/2023                   Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 березня 2023 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                             Шебуєвої В.А., 
суддів                                      Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                          Шевченко Т.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ковалюха Василя Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-
 
в с т а н о в и в:
 
В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), заінтересована особа: ОСОБА_2 . Зазначив, що на виконанні у Бахмацькому відділі ДВС знаходиться виконавче провадження по виконавчому листу №2/361/421/13 про стягнення із нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі частки заробітку. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 08.06.2015 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі її заяви від 05.06.2015 року в зв`язку з примиренням. У липні 2022 року ОСОБА_2 знову подала вказаний виконавчий лист для примусового виконання до Бахматського відділу ДВС. Державний виконавець Бахмацького відділу ДВС ЛіманЛ.М. нарахувала заборгованість по аліментам у сумі 156 832, 27 грн., починаючи з 01.06.2015 року із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. За його заявою державний виконавець здійснила перерахунок заборгованості, внаслідок чого вона зменшилась до 122 595,70 грн. Вважає, що розрахунок заборгованості  невірним, оскільки він добровільно сплачував аліменти в період з 2015 року по 2022 рік, що підтверджується банківськими квитанціями. Частина 2 ст. 194 СК України була викладена в редакції щодо стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набув чинності з 28.08.2018 року. Оскільки вищезазначений Закон не має зворотної дії в часі, то нарахування заборгованості по аліментах з 01.06.2015 року є незаконним. ОСОБА_1 просив зобов`язати державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) здійснити перерахунок аліментів за виконавчим листом 2-1004, виданим Броварським міськрайонним судом Київської області 08.04.2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі частки заробітку, почавши їх нарахування з 01.08.2022 року.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Положення ч. 2 ст. 194 СК України щодо стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, набрали чинності лише з 28 серпня 2018 року. Тому виконавець мав право нараховувати заборгованість по аліментам лише з дня повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме з  01 серпня 2022 року. Суд не дав оцінки причинам, з яких ОСОБА_2 не пред`являла виконавчий лист до примусового виконання з 2015 по 2022 рік, факту переказу ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 05 червня 2015 року в сумі 20 190,00 грн., а також на рахунок чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у 2018 - 2019 роках.
В судове засідання  ОСОБА_1 , його представник, представник Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), стягувач ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення  з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вказане рішення суду набрало законної сили 19 квітня 2013 року.
На підставі рішення суду 26 квітня 2013 року видано виконавчий лист №2/361/421/13, який був пред`явлений стягувачем до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 08.06.2015 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу ОСОБА_2 на підставі її заяви від 05.06.2015 року.
У липні 2022 року ОСОБА_2 знову подала вказаний виконавчий лист для примусового виконання до Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
04 серпня 2022 року державним виконавцем Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Білан Л.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії, та інші доходи боржника ОСОБА_1 . Постановлено звернути стягнення на доходи боржникау розмірі 50% до виплати загальної суми боргу. Заборгованість станом на 01.08.2022 року складає 156 832, 27 грн.
Державний виконавець Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)ЛіманЛ.М. нарахувала заборгованість по аліментам у сумі 156 832, 27 грн., починаючи з 01.06.2015 року із середньої заробітної лати працівника для даної місцевості.
За заявою ОСОБА_1 державний виконавець здійснила перерахунок заборгованості, внаслідок чого вона  була зменшена до 122 595, 70 грн.
05 грудня 2022 року державним виконавцем Кедою В.І. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії, та інші доходи боржника ОСОБА_1 . Постановлено звернути стягнення на доходи боржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, заборгованість станом на 01.12.2022 року складає 146 236,18 грн.
14 жовтня 2022 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 ».
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1   на дії державного виконавця Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), заінтересована особа: ОСОБА_2 .
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
За правилами частин першої та третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається Законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Порядок визначення заборгованості за аліментами, стягнутими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Частиною першою статті 194 СК України у редакції, що діяла на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, було передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Разом з тим, Законом України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни і зазначена норма права викладена у новій редакції та визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 висловлено думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018).
Отже, з урахуванням наведених положень чинного законодавства, державний виконавець зобов`язаний був застосувати саме ту правову норму, сформульовану в Законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами.
На момент пред`явлення виконавчого листа до виконання у липні 2022 року ОСОБА_2 до Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Відповідно, державним виконавцем правомірно здійснено розрахунок заборгованості по аліментам  з 08 червня 2015 року за заявою стягувача.
Судом не встановлено порушень положень чинного законодавства виконавцем Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) при виконанні рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2013 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З матеріалів справи також вбачається, що 23 вересня 2022 року до Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від ОСОБА_1 надійшла заява про здійснення перерахунку аліментів за період з вересня 2021 року, оскільки він працював та отримував заробітну плату. Ним було надано довідку  про доходи з місця роботи з КП «Київтеплоенерго» за період з вересня 2021 року по липень 2022 року та дублікати квитанцій про сплату аліментів.
На підставі заяви ОСОБА_1 державним виконавцем здійснений перерахунок заборгованості по сплаті аліментів згідно наданої довідки про доходи. Дублікати квитанцій виконавцем не враховано, оскільки отримувачем у квитанціях були зазначені інші особи, а не стягувач ОСОБА_2 . Державним виконавцем  також не була врахована квитанція про сплату аліментів на суму 20 198,00 грн., оскільки сплата коштів згідно з вказаною квитанцією здійснена 05 червня 2015 року, а аліменти згідно заяви стягувача стягуються, починаючи із 08 червня 2015 року.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів також  враховує, що в даному випадку має місце стягнення аліментів на утримання дитини. Оскаржуючи дії державного виконавця, ОСОБА_1 не спростовував наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки та посилався лише на те, що після повернення виконавчого листа вперше за заявою ОСОБА_2 у 2015 році він виконував  свої зобов`язання добровільно.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника   ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року без змін .
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Ковалюха Василя Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Суддя-доповідач                                                        Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Матвієнко Ю.О.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.