Постанова
Іменем України                             
21 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/15764/15
провадження № 61-10950св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування»,
треті особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гук Олексій Олегович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: 
Сушко Л. П., Суханової Є. М., Сліпченка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - 
ПАТ «Укргазвидобування»), треті особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Національний банк України (далі - НБУ), товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» (далі - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор»), про стягнення коштів.
Позовну заяву мотивовано тим, що 30 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір кредитної лінії, предметом якого є надання останньому грошових коштів з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2014 року.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28 листопада 2014 року між позивачем та 
ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір поруки, за умовами якого позивач зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року. У пункті 2.2. договору поруки сторонами погоджено, що загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати 34 000 000 грн. Крім того, договором поруки встановлено, що у разі невиконання позичальником забезпечених порукою зобов`язань, поручитель доручає кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків поручителя (в національній та/або іноземній валюті), відкритих (чи тих, що будуть відкриті) ним у кредитора у сумах, що підлягають сплаті за договором кредиту та будь-яким іншим договором, укладеним між позичальником та кредитором, щодо погашення заборгованості за кредитом, нарахованими процентами за користування ним, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 20 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» було здійснено списання грошових коштів у сумі 34 000 000 грн з депозитного та поточного рахунків позивача, які відкриті у ПАТ «Дельта Банк» на підставі відповідних договорів.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з 
ПАТ «Укргазвидобування» на його користь грошові кошти у розмірі 
34 000 000 грн та нараховані проценти у розмірі 2 631 041,10 грн, оскільки вважав, що у боржника з 20 лютого 2015 року виникли перед ним зобов`язання у межах суми погашеної кредитної заборгованості та суми нарахованих процентів за кредитом у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України відповідно до вимог статті 1054 ЦК України.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня            2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Водночас поручителем не доведено того, що ним повністю виконано зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов`язань та строків їх виконання. Перерахування банком коштів з рахунку поручителя на позичковий рахунок боржника на погашення заборгованості боржника за кредитним договором не вважається погашенням заборгованості в грошовій формі, яку мав право приймати банк, а тому зобов`язання залишається невиконаним. Крім того, кошти позивача, були повернуті на його рахунки.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що пунктом 3.2.2 договору поруки передбачено, що поручитель має право зворотної вимоги до позичальника в межах суми виконаного зобов`язання, як кредитор, що набув всіх прав за цим зобов`язанням. Подібні положення містить стаття 556 ЦК України. Отже, на думку позивача, він має право вимоги до відповідача на суму 34 000 000 грн, які були списані банком з його поточного та депозитного рахунків. При цьому правомірність укладеного між ним та банком договору поруки підтверджена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 16 червня 2016 року (справа № 826/18862/15), а також Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 761/21994/15. Суди зробили помилковий висновок про те, що банк йому повернув списані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти у розмірі 34 000 000 грн, оскільки матеріали справи належних та допустимих доказів на підтвердження такого висновку не містять.
 
Відзиви на касаційну скаргу
 
У грудні 2022 року від АТ «Укргазвидобування» та НБУ надійшли відзиви на касаційну скаргу, в якому вони посилаються на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень. Доводи відзивів зводяться до того, що НБУ були встановлені обмеження в діяльності 
АТ «Дельта Банк», зокрема постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року № 560/БТ АТ «Дельта Банк» заборонено використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язано банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ. Погашення поручителем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було, ані НБУ, ані АТ «Дельта Банк» реально не отримали грошових надходжень на погашення зобов`язань за кредитним договором, а тому ОСОБА_1 хоча і мав можливість за правовою природою договору поруки, проте не набув права вимоги на активи АТ «Укргазвидобування». Такі доводи, на думку НБУ, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові 
від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16.
 
Крім того, НБУ у відзиві просить закрити касаційне провадження у справі, оскільки вважає, що правові висновки щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду та на які посилається заявник касаційної скарги, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, яка переглядається (пункт 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 14 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
30 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір кредитної лінії, предметом якого були грошові кошти, які надавалися окремими частинами - траншами, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 млн грн, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 29 вересня 2014 року.
 
Постановою правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень банків в його діяльності, в тому числі погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку).
 
28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно з яким позивач зобов`язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору від 30 вересня 2013 року. Сторони цього договору погодили, що загальний обсяг відповідальності поручителя не може перевищувати в еквіваленті 34 000 000 грн.
 
Відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель доручив кредитору у разі невиконання позичальником забезпечених порукою зобов`язань здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків поручителя, відкритих у ПАТ «Дельта Банк».
 
05 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах CШA, відповідно до якого останній розмістив у банку грошові кошти (вклад) у розмірі 1 000 000 доларів США зі строком розміщення вкладу до 05 березня 2015 року на вкладному рахунку № НОМЕР_1 .
 
12 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку, за умовами якого банк відкрив останньому поточний рахунок № НОМЕР_2 .
 
20 лютого 2015 року з рахунків позивача № НОМЕР_2 і 
№ НОМЕР_1 , відкритих у ПАТ «Дельта Банк», було списано відповідно 242 780,91 доларів США і 1 000 000 доларів США у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2013 року, що підтверджується меморіальними ордерами №№ 17490873, 17491457 та виписками з рахунків позивача. Всього з рахунків ОСОБА_1 було списано 34 000 000 грн.
 
Листом від 23 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило 
ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором здійснено списання коштів у рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 34 000 000 грн.
 
02 березня 2015 року постановою НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 
від 02 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію в банку ПАТ «Дельта Банк».
 
14 травня 2015 року ПАТ «Дельта Банк»повернуло на депозитний рахунок позивача списані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти у розмірі 1 242 780,91 доларів США, що підтверджується відповідною випискою за період з 14 травня 2015 року до 30 червня 2015 року (а. с. 157, 158, т. 1).
 
08 квітня 2015 року рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 внесено зміни до наказу Фонду від 02 березня 2015 року № 51 та продовжено строк запровадження тимчасової адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» до 02 вересня 2015 року включно.
 
Рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
 
Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (стаття 553 ЦК України).
 
Згідно з частинами першою, другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Відповідно до статті 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
 
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку, призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до нього припинення.
 
Статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
 
Колегія суддів враховує доводи відзиву НБУ про те, що постановою Правління НБУ від 11 вересня 2014 року № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора» було встановлено обмеження в діяльності АТ «Дельта Банк», зокрема, шляхом заборони використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язання банку здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ.
 
Крім того, постановою правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень банків в його діяльності, в тому числі погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку).
 
Отже, укладання договору поруки між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 та списання грошових коштів було здійснено під час дії вказаних постанов НБУ. 
 
Таким чином, враховуючи обмеження, встановленні Національного банку України щодо списання коштів, ПАТ «Дельта Банк» мав право приймати погашення заборгованості за кредитним договором лише у грошовій формі та виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ. 
 
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16, відповідно до яких здійснення банком, віднесеним до проблемних, внутрішньобанківських розрахунків усупереч заборонам, визначеним у постанові НБУ про віднесення цього банку до проблемних, не відповідає законодавству і є незаконними діями.
 
У справі, яка переглядається, погашення поручителем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30 вересня 2013 року у грошовій формі через кореспондентські рахунки НБУ здійснено не було. Отже, позивач не набув в порядку статті 556 ЦК України права кредитора у цьому зобов`язанні на суму 34 000 000 грн.
 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» 14 травня 2015 року повернуло ОСОБА_1 списані кошти у розмірі 
1 242 780,91 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку № НОМЕР_3 .
 
Установивши зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки зобов`язання за договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року не виконано належним чином, ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором грошові кошти не вносив, 
а приймати інше виконання, ніж грошове через інший рахунок, ніж відкритий в НБУ, банк не мав права, з огляду на обмеження регулятора.
 
Слід зазначити, що постановою Вищого господарського суду України 
від 10 липня 2017 року залишено в силі рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі № 910/14423/ 15, яким стягнуто з 
ПАТ «Укргазвидобування» на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року у сумі 209 608 895,49 грн, яка складається із: 150 000 000 грн - тіло кредиту; 31 405 479,45 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 15 583 561,65 грн - проценти; 
1 641 997,22 грн - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 13 500 000 грн - штраф за неналежне виконання зобов`язання; 
1 886 301,37 грн -  3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом; 91 555,79 грн - 3% річних від суми простроченої заборгованості.
 
На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2016 року у справі № 910/14423/15 ПАТ «Укргазвидобування» 04 серпня 2017 року здійснило погашення заборгованості за договором кредитної лінії 
від 30 вересня 2013 року в сумі 214 181 975,48 грн у зв`язку із чим заборгованість за кредитним договором погашена повністю позичальником.
 
Зазначений розрахунок заборгованості, який не зменшений на суму 34 000 000 грн, також свідчить про відсутність у позивача права вимоги до відповідача на підставі положення статті 556 ЦК України.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що банк не повернув позивачу списані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти спростовуються наявною у матеріалах справи випискою за період 
з 14 травня 2015 року до 30 червня 2015 року, якою підтверджено повернення коштів у розмірі 1 242 780,91 доларів США на депозитний рахунок позивача (а. с. 157, 158, т. 1).
 
Посилання на те, що правомірність укладеного між ним та банком договору поруки підтверджена Вищим адміністративним судом України в ухвалі 
від 16 червня 2016 року (справа № 826/18862/15), а також Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 761/21994/15 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки саме по собі невнесення поручителем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості свідчить про відсутність підстав для застосування положення статті 556 ЦК України.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Встановлено й це підтверджено матеріалами справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гук Олексій Олегович, залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович