Справа № 152/858/22
Провадження № 22-ц/801/392/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2023 року	Справа № 152/858/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В., 
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна"; 
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Соколовської Т.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
в с т а н о в и в:
У вересні 2022 року ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 07.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи, шляхом проставлення електронного цифрового підпису договору за допомогою ідентифікатора, було укладено договір №3466885 про надання споживчого кредиту в електронній формі, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7700 гривень, строком користування 30 днів, з датою повернення 06.02.2021 року, з процентною ставкою 1,81 % в день. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, затверджених наказом ТОВ «Авентус Україна» №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documehts. 
ТОВ «Авентус Україна» свої договірні зобов`язання виконало належним чином, надавши відповідачу кредит, шляхом зарахування коштів на її платіжну карту. 06.02.2021 року ОСОБА_1 за умовами договору сплатила ТОВ «Авентус Україна» нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 4 169,55 грн., в зв`язку з чим строк дії кредитного договору продовжився ще на 30 днів до 08.03.2021 року, з процентною ставкою 1,9 % в день. 09.03.2021 року ОСОБА_1 знову сплатила ТОВ «Авентус Україна» нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 4 169,55 грн. і строк дії кредитного договору знову продовжився ще на 30 днів до 08.04.2021 року, з процентною ставкою 1,9 % в день.
08.04.2021 року свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та процентів відповідач не виконала, угоду про пролонгацію кредитного договору не уклала, а тому на підставі п. 4.3 цього договору його було автопролонговано строком на 90 днів.
Надалі відповідач оплату за вищевказаним кредитним договором не здійснювала. 
18.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №18/10/2021, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
11.07.2022 між  ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія "Фінтраст Україна", було укладено договір факторингу №1,  за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 
Зазначило, що воно повідомило відповідача про набуття ним статусу кредитора, однак це повідомлення було проігнороване, а заборгованість відповідачем не погашена. 
       Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, просило суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №3466885 від 07.01.2021 року у розмірі 25 256 грн., з яких: 7 700 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 17 556 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками ,а також відшкодувати з відповідача 2 481 грн. сплаченого судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ " ФК "Фінтраст Україна" заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 089 грн., з яких: 7700 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4389 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ " ФК "Фінтраст Україна" 1191 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В апеляційній скарзі ТОВ " ФК "Фінтраст Україна" просить рішення суду скасувати , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Вказало, що суд не взяв до уваги умови кредитного договору , зокрема, Розділ 4, яким визначено порядок продовження строку користування кредитними коштами. Так, пунктом 4.3.1 вказаного договору визначено, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення цього строку, але не більше ніж на 90 днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Оскільки станом на 08.04.2021 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування цими коштами не виконала, угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору не уклала, тому на підставі п. 4.3 цей договір було автопролонговано, а строк користування кредитними коштами продовжено на 90 календарних днів поспіль. Суд дійшов до помилкового висновку про те, що датою закінчення строку дії кредитного договору є 08.04.2021 року, коли відповідач востаннє сплатила проценти за користування кредитними коштами. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову 25 256 грн. справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає. 
Суд першої інстанції встановив, що 07 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір №3466885 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі заявки позичальника для отримання кредиту на відповідному Інтернет - ресурсі https://creditplus.ua/ru/documehts. Прийняття відповідачкою пропозиції укласти означений договір здійснено шляхом заповнення останньою формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
ОСОБА_1   підписала  договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А906600, 07.01.2021 в 18:00 (а.с.12 – 15).
У зазначеному договорі сторони погодили всі його істотні умови, зокрема те, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджені наказом №53 – ОД від 16.01.2020. Відповідач підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, які розміщенні на сайті кредитора.
Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході в його особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого мобільного телефону споживача. 
Пунктами 1.3, 1.4, 1.5 цього договору визначено, що товариство надає споживачу грошові кошти у розмірі 7 700 грн., строком на 30 днів, з датою повернення 06.02.2021 року, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту , а також в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору або у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3.договору
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконало у повному обсязі і 08.07.2020 здійснило переказ грошових коштів в сумі 7700 гривень на платіжну картку ОСОБА_1 , номер трансакції 899128200 (а.с.18 – 19).
Як вбачається зі змісту вказаного договору, графіка платежів, паспорту споживчого кредиту, за спливом строку кредитування 06.02.2021 року відповідач зобов`язалась повернути кредит в загальному розмірі 11869,55 грн., з яких: 7700 гривень - сума кредиту, 4169,55 грн. - процентами за користування кредитним коштами.
Умови та порядок продовження строку кредиту визначено розділом 4 кредитного договору. 
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на 30 днів, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження (пролонгація) договору в порядку, визначеному п. 4.2 договору, або в порядку автопролонгації, відповідно до умов , визначених у п. 4.3 договору.
Пунктом 4.2 договору визначено, що споживач, у випадку коли заборгованість за кредитом складає менше 400 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом. Пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. 
Відповідно до п. 4.3 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строку кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на вищевказаних умовах. 
З картки обліку договору № 3466885 від 07.01.2021 вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 по зазначеному договору проведено дві оплати: 06.02.2021 в розмірі 4169, 55 грн. та 09.03.2021 в розмірі 4535,30 грн. (а.с. 25 – 26). 
Здійснивши вказані оплати процентів ОСОБА_1 увійшла до свого особистого кабінету, вибрала опцію «продовжити строк кредиту», натискаючи відповідні клавіші. В свою чергу, ТОВ «Авентус Україна» , відповідно до п.4.4 кредитного договору на ініціативу клієнта про продовження строку кредиту надіслало СМС з текстом про таке продовження, як акцепт пропозиції (оферти) клієнта про продовження строку користування кредитом.
Із скрін – шоту з СМС – інформування про здійснення продовження кредиту вбачається, що ОСОБА_1 09.03.2021 о 16 год. 49 хв. була повідомлена про продовження строку дії її кредиту до 08.04.2021 (а.с.81/на звороті).
Будь – яких інших проплат за вищевказаним кредитним договором відповідач не здійснювала.
18.10.2021 ОСОБА_1 була нарахована заборгованість в розмірі 25256 грн., з яких: 7700 – заборгованість за кредитом; 17556 грн. – заборгованість за процентами (а.с. 24).
18.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №18/10/2021, за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
11.07.2022 між  ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія "Фінтраст Україна", було укладено договір факторингу №1,  за яким останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 
15.08.2022 року ТОВ «Українські фінансові операції» направило ОСОБА_1 поштове повідомлення про відступлення ним права грошової вимоги, з пропозицією сплатити заборгованість за зазначеним кредитним договором на рахунок нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія "Фінтраст Україна», з зазначенням його реквізитів та реквізитів банку отримувача (а.с.34). Дані про отримання ОСОБА_1 вказаного повідомлення в матеріалах справи відсутні.
Постановляючи рішення суду в частині задоволених позовних вимог, суд виходив з обгрунтованості і доведеності позовних вимог в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитними коштами, нарахованими до закінчення погодженого строку дії кредитування, тобто до 08.04.2021 року. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог по стягнення відсотків за період з 08.04.2021 по 07.07.2021 року, суд виходив з того, що строк кредитного договору закінчився 08.04.2021 року, тому подальше нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору є неправомірним. Станом на дату закінчення кредитного договору у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7700 грн та стандартною процентною ставкою у розмірі 4389 грн. за період користування кредитними коштами у розмірі з моменту пролонгації кредитного договору до закінчення строку його дії, тобто з 09.03.2021 по 08.04.2021 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Частиною 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України. 
При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконала, у визначений цим договором строк, тіло кредиту і стандартну процентну ставку у розмірі 4389 грн за строк користування кредитними коштами не повернула, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 700 грн. і процентами за користування кредитними коштами у розмірі 4389 грн., є правильним. 
Також, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про безпідставність позовних вимог про стягнення із відповідача процентів за період з 08.04.2021 по 07.07.2021.
За змістом частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч.2 ст.1050ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.
У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. 
До таких висновків щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц; від 04.06.2019 у справі №916/190/18; від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц; від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц; від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги п. 4.3 кредитного договору, згідно якого цей договір було автопролонговано з 08.04.2021 року та продовжено строк користування кредитними коштами ще на 90 календарних днів поспіль , не заслуговують на увагу. 
Як вбачається з п. 4.3 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строку кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту. 
Однак, відомостей про надання ОСОБА_1 згоди на автопролонгацію строку кредитного договору, матеріали справи не містять.
До позовної заяви  позивач долучив   графік платежів до договору про надання споживчого кредиту №3466885 від 07.01.2021 року, а також паспорт споживчого кредиту, в яких зазначено дату повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 06.02.2021 року, суму процентів, які підлягають сплаті – 4 169,55 грн., а  також картку обліку  договору, що не є доказами  які  підтверджують   згоду на автопролонгацію   строку кредиту на 90 днів після 08.04.2021 року. 
Таким чином, позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач дала згоду на автопролонгацію договору після 08.04.2021 року і продовження строку кредиту , а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта.
Крім того, надані позивачем вказані докази не підтверрджують підтверджують наявність заборгованості з процентів та її розміру за період після автопрологації строку кредиту, оскільки не містять щодо цього необхідної інформації .Також позивачем не надано і у матеріалах справи відсутній розрахунок вказаної заборгованості ,що підтверджувався б первинними документами бухгалтерського обліку складеними в паперовій чи електронній формі .
Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ).
Оскільки позивач не надав суду достовірних і достатніх доказів - первинних документів , що підтверджували б наявність у відповідача заборгованості за процентами в період з 08.04.2021 року по 07.07.2021 року, а також розрахунку цієї частини заборгованості ,висновок суду про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог є правильним, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки підстави для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення суду не наведені , рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому згідно ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,-
       постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий                                                        С.Г. Копаничук 
       Судді С.К. Медвецький 
В.В. Оніщук