ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року 
м. Київ

справа №320/7674/20
адміністративне провадження № К/990/27717/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Тацій Л.В.,  Стеценка С.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 320/7674/20
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого - судді Ганечко О.М., суддів: Василенка Я.М., Кузьменка В.В.)
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19 березня 2020 року, внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, оформене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09 липня 2020 року № 96;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працезданих осіб на 01 січня 2020 року, як інваліду 2 групи з 19 березня 2020 року, внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням попередніх виплат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.          Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19.03.2020, внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, оформене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09.07.2020 №96.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працезданих осіб на 01 січня 2020 року, як інваліду 2 групи з 19.03.2020, внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням попередніх виплат.
3.          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
4.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року задоволено повністю.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року скасовано.
Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено повністю.
5.          Суд апеляційної інстанції мотивує своє рішення тим, що передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)». Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
6.           27 червня 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами, у зв`язку з тим, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог слугувала норма пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, яка Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2022 від 06 квітня 2022 року визнана неконституційною.
7.          Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у справі № 320/7674/20 відмовлено.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 рокузалишено в силі.
8.          Постановляючи цю ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підставі п. 1 частини п`ятої статті 361 КАС України судове рішення може бути переглянуте у зв`язку з виключними обставинами, якщо рішення суду ще не виконане. Проте, постановою суду апеляційної інстанції, яку позивач хоче переглянути, відмовлено у задоволенні позову. Таке рішення не передбачає механізму примусового виконання та відповідно до висновків Верховного Суду у справі №808/1628/18 не може бути переглянуте на вказаній підставі.
Також суд апеляційної інстанції дійшла висновку, що Рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року у справі № 3-192/2020(465/20) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
9.          Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 14 вересня 2022 року, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами, задовольнити повністю, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року скасувати, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
В касаційній скарзі позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального права, відмовивши в задоволенні його заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. ОСОБА_1 вважає, що має право на отримання одноразової допомоги у зв`язку з тим, що Рішенням Конституційного Суду України визнано пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII таким, що не відповідає Конституції України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2022 року визначено склад колегії суддів: Стрелець Т.Г. (головуючий суддя), Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
10.          Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження за цією скаргою.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Верховний Суд ухвалою від 28 березня 2023 року призначив касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 29 березня 2023 року.
ІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
11.          Статтею 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який набрав чинності з 01 січня 2014 року, передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.
У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Рішенням Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII зі змінами та зазначено, що він втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
12.          Частиною першою статті 361 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно із частиною п`ятою статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;
2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;
3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Відповідно до частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.
Згідно із частиною четвертою статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Частиною п`ятою вказаної статті 368 КАС України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
13.          Із тексту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.
Колегія суддів КАС ВС звертає увагу, що Верховним Судом вже розглядалися заяви про перегляд справи за виключними обставинами за подібних правовідносин, зокрема № 808/1628/18,                        № 4819/49/19 та № 140/2217/19.
Так, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 дійшла висновку, що судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави.
В ухвалі від 21 грудня 2022 року Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, під час розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами (на підставі Рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)2022) постанови КАС ВС у справі № 140/2217/19, якою відмовлено в задоволенні позову, було зроблено висновок, що немає достатніх і необхідних підстав відступати від правової позиції, висловленої у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.
14.          Отже, дотримуючись цієї позиції, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, та згідно пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.
Також необхідно зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)2022, пункт 4 статті 163 Закону № 2011-ХІІ, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.
Відповідно до статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359, 361 Кодексу адміністративного судочинства України, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі                       № 320/7674/20  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Стрелець Т.Г.
Судді                                                                                                     Стеценко С.Г.
                                                                                                    Тацій Л.В.