Номер провадження: 22-ц/813/4164/23 
Справа № 522/15191/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
16.01.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання – Мокана В.В.,
учасники справи:
стягувач –  ОСОБА_1 ,
боржник -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року, постановлену судом у складі судді Бондаря В.Я., у м. Одеса,
за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоус Олександра Володимировича, стягувач: ОСОБА_1 ,
                                в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року  ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоуса Олександра Володимировича. В обґрунтування якої посилався на те, що у провадженні Другого приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 56682165 від 03.07.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 522/15191/16-ц, виданого 14.06.2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів.
Постановою від 07.09.2018 року щодо ОСОБА_2 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 26.09.2022 року Другим приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено у задоволенні заяви боржника про скасування вказаної постанови, роз`яснено право звернутися до суду. 
Посилався на те, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів починається з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, тобто з 03.07.2018 року, тому державний виконавець, відповідно до ч. 4 ст. 11 та ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» міг винести постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України лише у грудні 2018 року (після шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження).
Враховуючи викладене, боржник просив суд рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.09.2022 року скасувати. Скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у правів виїзду за межі України від 07.09.2018 року.
Ухвалою від 01 листопада 2022 року Приморський районний суд м. Одеси скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоуса Олександра Володимировича, залишив без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року по справі № 522/15191/16-ц, якою скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без задоволення, скасувати. Прийняти нову постанову, якою скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали не врахував, що відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості за сплати аліментів починається з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання, тобто з 26.06.2018 року (03.07.2018 року відкрито виконавче провадження). Тому ОСОБА_2 вважає, що право державного виконавця на винесення постанови про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України виникло з 26.10.2018 року, а не з 07.09.2018 року. Враховуючи викладене, на думку боржника, постанова про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України постановлена державним виконавцем передчасно.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 2-5795/09 та Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та заборону виїзду за кордон, боржник вважає необґрунтованим.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2022 року роз`яснювалося державному виконавцю Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоусу Олександру Володимировичу та  ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2022 року та копія апеляційної скарги направлялась державному виконавцю Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоусу Олександру Володимировичу засобами поштового зв`язку, та отримана 02 січня 2023 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Від ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 надійшов відзив, в якому вона просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін. Зазначила, що станом на 31 грудня 2022 року загальна заборгованість зі сплати аліментів складає 226302,48 грн, що значно перевищує суму платежів за чотири місяці, тому вважала відсутніми підстави для скасування обмеження у праві виїзду закордон до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Посилалась на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц. 
Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами  Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого  електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).
Представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2022 року представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримав 10 грудня 2022 року у особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 
Боржник, стягувач в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України, їх неявка у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Представник стягувача – ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , на початку розгляду справи приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте у зв`язку з перериванням зв`язку просив продовжувати розгляд справи без його участі.
Представник боржника про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, у зв`язку з технічною неможливістю приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, просив розгляд справи проводити без його участі.
Державний виконавець про час і місце повідомлений належним чином, судову повістку-повідомлення отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. На електронну пошту апеляційного суду від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Постановляючи ухвалу від 01 листопада 2022 рокупро відмову у задоволенні скарги  ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоуса Олександра Володимировича, суд першої інстанції виходив з того, що з розрахунку заборгованості станом на 02.08.2018 року вбачається, що такий розрахунок складено на підставі даних про середньомісячну заробітну плату в м. Одесі, адже боржник офіційно не працевлаштований. Виконавчий лист пред`явлено до виконання 26.06.2018 року, а оскаржувану постанову винесено 07.09.2018 року, тобто до утворення заборгованості за чотири місяці. Державний виконавець виходив з того, що сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів від дати видачі виконавчого листа перевищує розмір заборгованості за чотири (шість у постанові) місяців.
При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про державну виконавчу службу».
Суд першої інстанції вважав, що сам факт наявності порушень з боку державного виконавця щодо строків винесення оскаржуваної постанови у 2018 році не може бути єдиною та достатньою підставою для скасування постанови, оскільки на час розгляду скарги залишилося матеріальне підґрунтя застосування до боржника заохочувальних заходів з метою виконання рішення суду, а саме наявна заборгованість по сплаті аліментів більше ніж за чотири і шість місяців та становить 67378,48 грн станом на 01.10.2022 року.
Тому суд дійшов висновку, що обмеження у праві виїзду боржника за межі України застосовано державним виконавцем обґрунтовано, а підставою для скасування такого обмеження слугуватиме погашення заборгованості до розміру, що не перевищує сукупний розмір заборгованості за чотири місяці.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам права.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), чинного на час винесення державним виконавцем оспорюваних постанов, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник, не погоджується з винесеною державним виконавцем постановою про встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України та рішенням від 26.09.2022 № В-18 про відмову у скасуванні постанови. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2022 року поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження).
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оспорюваної постанови, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оспорюваної постанови, передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема,  про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що достатньою підставою для застосування державним виконавцем тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України є встановлення факту наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупній розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, який обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
У постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 639/1140/18-ц (провадження № 61-6208св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 635/11120/13-ц (провадження № 61-6944св19) та від 9 лютого 2021 року у справі № 553/1952/13-ц (провадження № 61-855св19) вказано, що підставами для винесення постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII, є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 522/15191/16-ц за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 1/4 усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 1/4 усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
26.06.2018 року ОСОБА_5 звернулася до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси із заявою про відкриття виконавчого провадження.
Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси від 13.07.2018 року ВП № 56682165 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/15191/16-ц, виданого 14.06.2018 року Приморським районним судом м. Одеси. 
Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у боржника утворилася заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої згідно розрахунку від 13.07.2022 року станом на 01.07.2018 року становить 26070,99 грн за період з 13 лютого 2017 року по 30.06.2018 року.
Отже на час відкриття виконавчого провадження у боржника вже існувала заборгованість зі сплати аліментів.
Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Куліковим І.О. від 07 вересня 2018 у ВП № 56682165 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі за виконавчим листом № 522/15191/16-ц, виданим 14.06.2018 року. У постанові зазначено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить згідно розрахунку від 03.09.2018 року за період з 13.02.2017 року по 01.09.2018 року у сумі 51542,98 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
При цьому, державний виконавець не врахував, що з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання 26.06.2018 року і до винесення постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України 07.09.2018 року заборгованість боржника не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, оскільки заборгованість по аліментам за вказаний період утворилась за два місяці. Значний розмір заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 522/15191/16-ц утворився до відкриття виконавчого провадження, а у розумінні положень частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість, що виникла до винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень, не підлягає врахуванню при обчисленні заборгованості зі сплати аліментів для застосування передбачених пунктами 1-4 частини 9 статті 71 вказаного Закону обмежень.
Факт існування у  ОСОБА_2  заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці, яка була нарахована після пред`явлення виконавчого листа до виконання, не підтверджується наданими матеріалами виконавчого провадження.
Таким чином, у державного виконавця на час винесення оспорюваної постанови були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_2 тимчасового обмеження, передбаченого пунктом 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що як  державний виконавець у оскаржуваній постанові, так і представник ОСОБА_2 у скарзі, помилково вказують, що сума заборгованості має перевищувати розмір платежів за шість місяців, оскільки редакція Закону України «Про виконавче провадження»  станом на час прийняття постанови від 07.09.2018 передбачала, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів має перевищувати суму відповідних платежів за чотири місяці.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахував положення частини четвертої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», та дійшов помилкового висновку про існування правових підстав для винесення державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5, за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі (пункт 4 розділу XIII Інструкції № 512/5).
22.09.2022 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звертався до державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси з заявою про скасування постанови від 07.09.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Другий Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 26.09.2022 повідомив боржника про неможливість скасування постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року, оскільки станом на 26.09.2022 року заборгованість ОСОБА_2 , згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складає 67378,48 грн.
Доказів погашення даної заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 суду не надав.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 2-3619-2007 (провадження № 61-22862св19) викладені висновки, що у разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для винесення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Ураховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, оскільки за ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у сумі 67378,48 грн, то рішення від 26.09.2022 року прийнято відповідно до вимог закону.
Таким чином, колегія суддів не вбачає  підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні рішення від 26.09.2022 року № В-18, оскільки вона в цій частині постановлена з дотриманням вимог закону.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року в частині відмови у скасуванні постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року слід скасувати та ухвалити в цій частині постанову якою скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білоуса Олександра Володимировича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст.ст. 376, 384, 447 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року в частині відмови у скасуванні постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року задовольнити.
Скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.09.2018 року у виконавчому провадженні № 56682165 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України від 07.09.2018 року.
В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 січня 2023 року.

Головуючий                                                                                                    В.А. Коновалова

Судді:                                                                                  О.Ю. Карташов

                                                                                 М.В. Назарова