Справа № 760/451/22                                                      Головуючий 1 інстанція- Калініченко О.Б.
Проваження № 22-ц/824/5041/2023                                Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
21 березня 2023 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 20 грудня 2022 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, за участю Служби у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради Об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання дітей,
 
в с т а н о в и в:
 
У провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, за участю Служби у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради Об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 2014 року народження та ОСОБА_4 2018 року народження. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 20 грудня 2022 року на підставі поданого відповідачем клопотання від 12 грудня 2022 рокупровадження у даній справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Не погоджуючись із ухвалою, позивачка ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про зупинення провадження, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм маеріального права. 
Скарга мотивована тим, що зупинення провадження порушує право на справедливий суд, що суперечить п.1 ст.6 та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки від вирішення справи залежить добробут та безпека дітей. Суд не врахував, що з боку відповідача має місце зловживання процесуальним правом та певною маніпуляцією щодо участі у справі його представника, оскільки відповідач, маючи можливість приймати участь у справі через представника, розірвав з ним відповідний договір, свідомо затягує розгляд справи. Судом не застосована норма ч.2 ст.252 ЦПК України щодо неможливості зупинення провадження у справі про визначення місця проживання дітей з огляду на те, що діти проживають з матір`ю у м.Полонне Хмельницької
                                                                        -  2  -
області, незважаючи на це відповідач через застосунок «Дія» зареєстрував дітей у м.Шепетівка Хмельницької області та безпідставно отримав 16000 грн. Окрмі того, перебуваючи на військовій службі він безпідставно отримав 47357,15 грн. аліментів на утримання дітей, які фактично проживали з матір`ю, які відмовляється повертати, посилаючись на те, що місце проживання дітей визначено з батьком розпорядженням Солом`янської районної в м.Києві державної адмінстрації № 898 від 20 квітня 2018 року.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 17 лютого 2023 року направленазгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційні електронні адреси учасників, що стверджується повідомленням про її доставлення.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зупиняючи провадження у справі, суд обгрунтовував свої висновки наявністю вказаних у п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України підстав для зупиненння, оскільки відповідач у справі ОСОБА_2 перебуває у складі ЗСУ і проходить військову службу. 
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам цивільного процесуального закону.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч.2 ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено відповідними Указами Президента України і який діє до цього часу.
Учасником даної справи, а саме відповідачем є  ОСОБА_2 , який згідно наявної у справі довідки № 442 від 27 червня 2022 року командира військової частини НОМЕР_1 перебуває у складі ЗСУ на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , призваний за мобілізацією 26 лютого 2022 року.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у суду обов`язку зупинити провадження у справі до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Доводи апеляційної скарги щодо про те, що зупинення провадження порушує право
                                                                        -  3  -
позивачки на справедливий суд, що суперечить п.1 ст.6 та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки від вирішення справи залежить добробут та безпека дітей, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. 
Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).
Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.
В даному випадку норми процесуального права, зокрема п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану, а тому позивачка не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.
Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року  у справі «Устименко проти України»).
Апеляційний суд звертає увагу, що ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі ЗСУ.
За таких обставин постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ, грунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і
                                                                        -  4  -
поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.
Посилання у скарзі на порушення судом ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки від вирішення справи залежить добробут та безпека дітей, надумані та безпідставні, оскільки суд не вирішує спір по суті, тобто не вирішує питання про права і обов`язки сторін. 
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що з боку відповідача має місце зловживання процесуальним правом та певною маніпуляцією щодо участі у справі його представника, оскільки відповідач, маючи можливість приймати участь у справі через представника, розірвав з ним відповідний договір, свідомо затягує розгляд справи необгрунтовані.
Відповідно до положень ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно ч.2 цієї статті залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Вказана норма не містить посилань на те, що розірвання договору про надання правової допомоги відноситься до зловживань процесуальними правами. Це по-перше.
І по-друге, наявність чи відсутність представника у сторони, яка перебуває у складі ЗСУ в період воєнного стану, ніяким чином не впливає на пряму вказівку закону про безумовний обов`язок суду зупинити провадження.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування судом норми ч.2 ст.252 ЦПК України щодо неможливості зупинення провадження у справі про визначення місця проживання дітей, необгрунтовані.
Вказана норма врегульовує право суду зупинити провадження у справі, а відтак не стосується і не пов`язана із застосуванням ст.251 ЦПК України, яка врегульовує випадки безумовного обов`язку суду зупинити провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що:
- діти проживають з матір`ю у м.Полонне Хмельницької області;
- незважаючи на це, відповідач через застосунок «Дія» зареєстрував дітей у м.Шепетівка Хмельницької області та безпідставно отримав 16000 грн.;
- перебуваючи на військовій службі він безпідставно отримав 47357,15 грн. аліментів на утримання дітей, які фактично проживали з матір`ю, які відмовляється повертати, посилаючись на те, що місце проживання дітей визначено з батьком розпорядженням Солом`янської районної в м.Києві державної адмінстрації № 898 від 20 квітня 2018 року,
апеляційний суд не аналізує, як такі що виходять за межі предмету апеляцінйого
                                                                        -  5  -
перегляду оскаржуваної ухвали щодо правильності зупинення провадження у справі.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність підстав для зупинення провадження у справі.
Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: