ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5381/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  13 лютого 2023 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                       Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                               Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, у якому просив:
          - визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від  14.07.2022 №373о\с «По особовому складу» в частині призначення позивача інспектором з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП, звільнивши його з посади інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Чернігівського районного управління поліції ГУНП;
-  поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді  інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Чернігівського районного управління поліції ГУНП.
          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
          Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що оскаржуваний наказ не містить в собі посилання на пункт, частину, статтю та найменування закону, яким регламентовано звільнення позивача з однієї та призначення на іншу посаду, а також посилання до матеріалів, яі слугували підставами для видачі такого наказу. Апелянт зазначив, що позивач згоди на його переміщення з посади інспектора з регулювання патрульної поліції відділення поліції №2 Чернігівського районного управління поліції ГУНП на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП  не надавав. Позивач зазначив, що переведення його з відділу, який розташований у смт.Ріпки до відділу, який розташований у смт. Городня, є  переведенням особи до іншої місцевості. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми КЗпП України, які врегульовують переведення працівника на роботу до іншої місцевості. 
          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
          Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.          
          З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції з 07.11.2015,  при цьому з 14.07.2022 на посаді інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Чернігівського районного управління поліції ГУНП.
На підставі рапорту Лося Д.О. від 11.07.2022, подання ГУНП в Чернігівській області про призначення на посаду ОСОБА_1 від 11.07.2022, наказом ГУНП в Чернігівській області від  14.07.2022 №373 о/с позивача призначено на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП, звільнивши його із займаної посади. 
Не погоджуючись з наказом відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Статтею 3 Закону №580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону).
Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У частинах 3,4 статті 59 Закону передбачено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно статті 65 Закону переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.
Посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліцій нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції (частина друга статті 65 Закону).
Аналіз наведеної норми законодавства дає підстави для висновку, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, можливе за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується.
Згідно ч.2 ст. 80 Закону граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції.
Судом встановлено, що на день прийняття оскаржуваного наказу позивач обіймав посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Чернігівського районного управління поліції ГУНП.
Переведено позивача на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП.
Тобто позивача було переміщено на рівнозначну посаду.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що переміщення позивача на підставі оскаржуваного наказу від 14.07.2022 №373о\с «По особовому складу» на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП відбулося в межах рівнозначних посад.
Щодо доводів апелянта про відсутність згоди позивача на переміщення на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП, колегія суддів зазначає наступне. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.
21.04.2022 Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб, - до 25.05.2022.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 22.05.2022 № 2263-IX» було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.
Згідно ч.8 статті 65 Закону переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Вказану частину доповнено абзацом другим згідно із Законом України від 15.03.2022 № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», яка передбачає, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
З матеріалів справи вбачається, що заступником начальника ГУНП в Чернігівській області Лосем Дмитром було подано рапорт від 11.07.2022 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області, в якому останній просив у зв`язку зі винятковою службовою необхідністю, відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП.
У поданні про призначення на посаду інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП ОСОБА_1 зазначено протягом тривалого часу залишається вакантною посада інспектора з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП, що негативно впливає на стан оперативного реагування на заяви та повідомлення про адміністративні й кримінальні правопорушення у відділі поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУН в Чернігівській області. Для більш ефективної роботи та виходячи з інтересів служби, прийнято рішення щодо доцільності призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на вказану вакантну посаду. 
З викладеного слідує, що переведення позивача відбулось для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Щодо доводів апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України, колегія суддів зазначає наступне.
Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. В той же час, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію».
У рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002(справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.
В даному випадку, як було зазначено вище, частину восьму статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» було доповнено абзацом другим, який передбачає, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того слід зазначити, що згідно статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.
Оскільки порядок переміщення поліцейських по службі, врегульовано спеціальним Законом України «Про Національну поліцію», а згідно Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» переведення працівника на іншу роботу можливе без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають.
Колегія суддів враховує що відділ поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУН в Чернігівській області розташований в смт. Городня Чернігівської області, де на час переведення позивача та на час розгляду справи відсутні активні бойові дії.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач був переміщений на рівнозначну посаду відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, з дотриманням процедури, установленої спеціальним законодавством, в тому числі з урахуванням Закону України від 15.03.2022 № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
При винесенні оскаржуваного наказу суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд
                                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                            А.Ю. Коротких