ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/10390/22
Провадження № 22-ц/4820/270/23
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю : представника позивача, відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Касприк Н.Ф.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 686/10390/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником – адвокатом Жириком Ярославом Івановичем на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року в складі судді Карплюка О.І. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спадкування.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
У травні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом в якому просило, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 12 354 грн 52 коп за кредитним договором № б/н від 28 березня 2007 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначав, що ОСОБА_3 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав Заяву № б/н від 28 березня 2007 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредит та обслуговування картрахунку, доданою до позовної заяви. Також зазначав, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Отже, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак, свої зобов`язання належним чином не виконував, не надавав вчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, проте на день своєї смерті мав заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 28 березня 2007 року, розмір якої становить – 12 354 грн. 
Банк вказував, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними про місце їх реєстрації, вказані спадкоємці вважаються такими що прийняли спадщину, оскільки заяви про відмову від прийняття спадщини у строк з 30 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року ними не подавалися. Тому, 31 травня 2021 року банк як кредитор, направив претензію до Другої Хмельницької нотаріальної контори, а 23 листопада 2021 року до спадкоємців позичальника направлено лист-претензію, згідно якої банк пред`явив свої вимоги про стягнення заборгованості, однак відповідачі в добровільному порядку кредитну заборгованість не погасили.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року позов задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 12 354 грн 52 коп та судовий збір в сумі по 1240 грн 50 коп. 
Представник ОСОБА_2 – адвокат Жирик Я.І. подав апеляційну скаргу на таке рішення суду першої інстанції, посилається на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Представник апелянта зазначає, що суд помилково розглянув справу в спрощеному порядку, що суперечить ч. 4 п. 2 ст. 274 ЦПК України, адже в даному випадку спір стосується спадкових правовідносин, які безпосередньо впливають на результат розгляду справи. Крім того, суд не прийняв до уваги, що з претензією кредитор звернувся до Другої Хмельницької нотаріальної контори, 31 травня 2021 року, тобто майже через рік від дня смерті боржника. Також, у відповідь на отриману претензію, нотаріальна контора повідомила, що лише на підставі претензії банку була відкрита спадкова справа померлого за № 144-2021 від 03 липня 2021 року, однак спадкоємці відсутні, таким чином, кредитор має право протягом встановлено законом строку пред`явити свої вимоги до спадкоємців тільки після факту прийняття ними спадщини. Тому, висновок суду, що згідно відповіді з нотаріальної контори, спадкодавцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є помилковим. Крім того, місце реєстрації відповідачів за однією адресою з померлим не може підтверджувати факт їх постійного спільного проживання, адже ОСОБА_3 проживав у місті Миколаїв і в заяві на отримання кредиту в АТ КБ «ПриватБанк» вказав місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Представник апелянта, також зазначає, що позивач мав би надати суду докази того, що відповідачі прийняли спадщину та успадкували конкретне майно у натурі і саме на це майно судом може накладено стягнення для задоволення вимог кредитора, а у відповідачів відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок задоволення вимог кредитора, що є підставою для відмови у позові. Отже на думку, представника апелянта банк передчасно звернувся до суду з даним позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , всупереч ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки вони не прийняли спадщину. 
З огляду на доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 – адвокат Жирик Я.І. просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною, оскільки згідно з копіями паспортів позичальника та відповідачів їх місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , що вказує на те, що вони проживали за однією адресою, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідачі є спадкоємцями померлого, оскільки вони заяви про відмову від прийняття спадщини не подавали. Також представник банку, посилається, що в заяві на отримання кредиту позичальник міг вказати місце проживання в місті Миколаїв на момент отримання кредиту, однак доказів його постійного проживання в місті Миколаїв апелянтом не надано. 
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
За змістом п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
Між сторонами виник спір щодо відповідальності спадкоємців боржника.
Цей спір мав бути розглянутий судом у порядку загального позовного провадження, натомість, всупереч положень ч. 4 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження.
Недотримання судом указаних норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення (п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України), а тому вказане судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Щодо вирішення спору по суті, то колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 1 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки, остання з терміном дії до 05/22.
Відповідно до заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, періодично витрачаючи їх та погашаючи кредитну заборгованість.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
На момент смерті ОСОБА_3 за розрахунком банку по кредитному договору наявна заборгованість у загальному розмірі 12 354 грн 52 коп, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12 354 грн 52 коп.
Місцем проживання померлого ОСОБА_3 та відповідачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4 було зареєстровано за адресою:  АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 є матір`ю померлого ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 його сестрою.
Відповідних письмових доказів щодо родинних зв`язків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та померлого суду надано не було, однак вказані обставини підтвердили в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 та сама ОСОБА_1 
АТ КБ «ПриватБанк», 31 травня 2021 року була направлена претензія кредитора до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, у відповідь на яку банку направлено лист №602101-16 від 03 липня 2021 року, в якому зазначалось, що згідно претензії кредитора заведена спадкової справи № 144-2021 та повідомлено спадкоємців про необхідність погашення боргу. Відповідь нотаріуса отримано банком 08 липня 2021 року.
Також, банком 18 листопада 2021 року були направлені листи-претензії кредитора на адресу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.
Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналіз норм статей 1216,1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.
Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором.
Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
За загальним правилом у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи – її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.
У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Саме до цього зводиться правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року (справа №332/2936/16-ц).
Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Отже цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , є матір`ю померлого ОСОБА_3 та відповідно спадкоємцем першої черга за законом після його смерті, а відповідач ОСОБА_1 є його сестрою та відповідно спадкоємцем другої черги за законом.
На час смерті ОСОБА_3 місце його проживання було зареєстровано разом з відповідачами за однією адресою.
За таких обставин слід дійти висновку, що відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом в силу вимог ст. 1268 ЦК України прйиняла спадшину після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відповідач ОСОБА_1 як спадокоємець другої черги за законом право на спадкування після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1258 ЦК України не отримала та відповідно спадщину не прийняла.
Отже, до відповідача ОСОБА_1 не перейшли обов`язки (спадщини) від ОСОБА_3 , який помер (спадкодавця), по вищевказаному кредитному договору, а тому вона не є належним відповідачем в даній цивільній справі і в позові до ОСОБА_1 слід відмовити саме з підстав подання позову до неналежного відповідача.
З матеріалів вбачається, що банк 31 травня 2021 року направив претензію кредитора до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, за якою заведена спадкової справи № 144-2021 та 18 листопада 2021 року направив лист-претензію ОСОБА_2 про необхідність погашення боргу; ОСОБА_2 не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Представник банку пояснив, що претензія нотаріусу була направлена одразу ж коли банку стало відомо про смерть ОСОБА_3 , і таким чином, АТ КБ «Приватбанк» пред`явило свої вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України.
Однак, в той же час банк не надав суду жодних доказів обсягу спадкового майна та його вартості для визначення межі відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
В суді апеляційної інстацнії, суд роз`яснив сторонам у справі право на подання таких доказів, однак представник банку жодних клопотань суду щодо отримання чи подання таких доказів суду не заявив.
Представник відповідачки ОСОБА_2 в свою чергу заявив апеляційному суду, що у померлого ОСОБА_3 було відсутнє на праві власності нерухоме чи рухоме майно, яке підлягає спадкуванню.
Отже, банк не довів належність ОСОБА_3 за життя рухомого та нерухомого майна, в межах якого його спадкоємці мають нести відповідальність перед кредитором.
На вказані обставини суд першої інстацнії уваги не звернув, їх не з`ясував, а тому у задоволенні позовних вимог банку до відповідача ОСОБА_2 слід відмовити з підстав недоведеності обсягу спадкового майна та його вартості, що унеможливлює стягнення з спадкодавця ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником – адвокатом Жириком Ярославом Івановичем, задовольнити. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спадкування відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 лютого 2023 року.

Судді                                        А.М.Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова