справа № 361/6889/20                                          головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/436/2023        суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
 ПОСТАНОВА      
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 січня 2023 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І,	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», поданою представником - Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 08 жовтня 2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користуванні кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 10 вересня 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 58 344 грн. 84 коп., яка складається з: 44 517 грн. 14 коп. - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. : 0,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредита та 44 517 грн. 14 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, 13827 грн. 70 коп. - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня, 0, 00 грн. - нараховано комісії. 
 
Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 58 344 грн. 84 коп., а також 2 102 грн. судового збору.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 44 517 грн. 14 коп., за кредитним договором № б/н від 08 жовтня 2010 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», через представника - Сокуренко Наталію Вікторівну, подало апеляційну скаргу. 
 
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду заяву-анкету від 08 жовтня 2010 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 11 жовтня 2010 року, які підписані особисто відповідачем. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що розмір базової процентної ставки зазначений у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду - 2,5 % на місяць (з розрахунку 360 днів у році, крім того сторони погодили розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, розмір неустойки (пені та штрафу).
 
Таким чином, апелянт вважає, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Зазначає, що позивачем доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочення, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості у відповідну дату, а тому відмова у задоволенні вимог з стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст.ст. 1048, 1054 ЦК України.
 
Окрім того, апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 19 вересня 2019 року в справі №127/7543/17, від 12 лютого 2020 року в справі № 382/327/18-ц, вказував, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог з стягнення заборгованості за процентами. Також апелянтом здійснено посилання на правові висновки Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі № 534/1072/18-ц, згідно якої касаційним судом було визнано безпідставними висновки судів щодо непогодження умов про сплату процентів.
 
Апелянт наголошував, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір заборгованості. Вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти в стягненні відсотків по кредиту.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
 
Поштова кореспонденція направлена апеляційним судом на поштову адресу відповідача, яка міститься в матеріалах справи, повернулася до суду з відміткою «адресат відмовився», що відповідно до п.9 ст. 130 ЦПК України свідчить про належне повідомлення відповідача щодо перебування на  розгляді у суді даної справи.
 
Враховуючи викладене, зважаючи на обставини справи, ціну позову 58 344,84 грн. та те, що дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону  передбачену  ч.4 ст. 274 ЦПК України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. 
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 08 жовтня 2010 року. Згідно з наданим розрахунком відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 10 вересня 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 58 344 грн. 84 коп., яка складається з: 44 517 грн. 14 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 13 827 грн. 70 коп. - заборгованості за простроченими відсотками.  
 
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції враховував те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, зважаючи на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
 
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами.  
 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору та довідку про умови кредитування (а.с.18), яка підписана безпосередньо відповідачем і містить розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, з розміром якої боржник був особисто ознайомлений під час підписання кредитного договору (анкети-заяви та довідки про умови кредитування).
 
Разом з тим, спростовуючи доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції не надав належну оцінку тому факту, що анкета-заява, підписана відповідачем, містить відомості про бажання відповідача отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 17, зв.).
 
Крім того, зазначаючи, що надані позивачем (банком) докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в довідка про умови кредитування від 11 жовтня 2010 року, яку було надано банком, саме з умовами використання платіжної карти «Універсальна», що підписана відповідачем, зазначена базова процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії на залишок заборгованості, зазначені розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 18).
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що підписавши заяву та довідку (містяться два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.
 
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає помилковим застосування у даній справі судом першої інстанції правових висновків викладених Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17.
 
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що підписуючи довідку про умови кредитування за кредитною картою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» сторонами було погоджено усі істотні умови кредитування, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за простроченими відсотками у розмірі 13 827 грн. 70 коп.
 
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18.
 
Ухвалюючи судове рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної вимоги.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
 
Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
 
А відтак, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції - в розмірі 3 153 грн. 00 коп. 
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», подану представником - Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2022 року - задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовної вимоги.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 13 827 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 70 коп., за кредитним договором № б/н від 08 жовтня 2010 року.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції - в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

          Головуючий:                                                                                       Р.В. Березовенко

          Судді:                                                                                                    О.Ф. Лапчевська

               Г.І. Мостова