ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2023 р. 	Справа № 520/17027/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків,  по справі № 520/17027/21
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Департаменту патрульної поліції                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії          ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі-відповідач) , в якому просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Відповідача - Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ним Позивачеві доплати за несення ним служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. та сум індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р.
-зобов`язати Відповідача - Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» нарахування та виплату Позивачеві доплату за несення ним службу у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. відповідно до відпрацьованого ним нічного часу в об`ємі 1216 годин, а саме: за листопад 2015 року - 0 годин, грудень 2015 року - 64 годин; січень 2016 рику - 64 години, лютий 2016 року - 64 годин, березень 2016 року - 32 годин, квітень 2016 року - 40 години, травень 2016 року - 64 години, червень 2016 року - 64 години, липень 2016          року - 48 годин, серпень 2016 року - 32 години, вересень 2016 року - 48 годин, жовтень 2016 року - 56 години, листопад 2016 року - 64 годин, грудень 2016 року - 48 годин; січень 2017 року - 40 годин, лютий 2017 року - 32 годин, березень 2017 року - 40 годин, квітень 2017 року - 64 години, травень 2017 року - 16 годин, червень 2017 року - 0 годин, липень 2017 року - 48 годин, серпень 2017 року - 56 години, вересень року - 56 години, жовтень 201 7 року - 64 годин, листопад 201 7 року - 32 годин, грудень 2017 року - 16 годин; січень 2018 року - 56 години, лютий 2018 року - 8 годин.
-зобов`язати Відповідача - Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату Позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р.
-зобов`язати Відповідача - Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку порушенням строку їх виплати» нарахування та Позивачеві компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. за період його невиплати.
-стягнути з Відповідача - Департаменту патрульної поліції, на користь Позивача судові витрати на оплату правової допомоги адвоката за складання процесуальних документів в сумі 4000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі №520/17027/21- позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за несення служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» нарахування та виплату ОСОБА_1 доплату за несення службу у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. відповідно до відпрацьованого ним нічного часу в об`ємі 1216 годин, а саме: за листопад 2015 року - 0 годин, грудень 2015 року - 64 годин; січень 2016 рику - 64 години, лютий 2016 року - 64 годин, березень 2016 року - 32 годин, квітень 2016 року - 40 години, травень 2016 року - 64 години, червень 2016 року - 64 години, липень 2016          року - 48 годин, серпень 2016 року - 32 години, вересень 2016 року - 48 годин, жовтень 2016 року - 56 години, листопад 2016 року - 64 годин, грудень 2016 року - 48 годин; січень 2017 року - 40 годин, лютий 2017 року - 32 годин, березень 2017 року - 40 годин, квітень 2017 року - 64 години, травень 2017 року - 16 годин, червень 2017 року - 0 годин, липень 2017 року - 48 годин, серпень 2017 року - 56 години, вересень року - 56 години, жовтень 201 7 року - 64 годин, листопад 201 7 року - 32 годин, грудень 2017 року - 16 годин; січень 2018 року - 56 години, лютий 2018 року - 8 годин.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі №520/17027/21, задовольнивши позовні вимоги про зобов`язання відповідача відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» здійснити нарахування позивачеві компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 р. по 28.02.2018 р. за період його невиплати; змінити судове рішення, задовільнивши позивні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р. та змінити судове рішення, задовольнивши позовні вимоги про стягнення з відповідача судові витрати на оплату правової допомоги адвоката за складання процесуальних документів в сумі 4000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Також, зазначає, що судом першої інстанції суттєво знижено розмір компенсації судових витрат Позивача на правову допомогу із 4000,00 грн. до 1000,00 грн., що з огляду на наявність в матеріалах справи посвідченої копії договору про надання правової допомоги, копії акту наданих послуг адвоката та копії квитанції про сплату адвокатського гонорару взагалі виходить за межі компетенції судді та є протиправним.
Відповідно до п.3 ч.1   ст.311 КАС України   суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1  ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позову, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, прийшов до висновку, що вимоги  апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , з листопада 2015 року по теперішній час перебуває на службі в управлінні патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора та отримує грошове забезпечення відповідно до Закону України "Про національну поліцію".
Відповідно до інформації щодо несення служби в нічний час ОСОБА_1 , загальна кількість годин, відпрацьованих позивачем у нічний час за період з 07.11.2015 по 28.02.2018 складає 1216 години, а саме: за листопад 2015 року - 0 годин, грудень 2015 року - 64 годин; січень 2016 року - 64 години, лютий 2016 року - 64 годин, березень 2016 року - 32 годин, квітень 2016 року - 40 години, травень 2016 року - 64 години, червень 2016 року - 64 години, липень 2016 року - 48 годин, серпень 2016 року - 32 години, вересень 201 6 року - 48 годин, жовтень 2016 року - 56 години, листопад 2016 року - 64 годин, грудень 2016 року - 48 годин; січень 2017 року - 40 годин, лютий 2017 року - 32 годин, березень 2017 року -40 годин, квітень 2017 року - 64 години, травень 2017 року - 16 годин, червень 2017 року - 0 годин, липень 201 7 року - 48 годин, серпень 201 7 року - 56 години, вересень 2017 року - 56 години, жовтень 2017 року - 64 годин, листопад 2017 року - 32 годин, грудень 2017 року - 16 годин; січень 2018 року - 56 години, лютий 2018 року - 8 години.
Також, в позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено позивачу нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р.
Вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_2 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову в частині зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату Позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р. , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до позовної заяви не надано доказів того, що відповідачем не було здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р.,а тому дана вимога не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в частині зобов`язання відповідача здійснити відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку порушенням строку їх виплати» нарахування та Позивачеві компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. за період його невиплати, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доплата за несення позивачем служби у нічний час та індексація грошового забезпечення за спірний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату суми компенсації втраченої частини доходів є передчасною.
Стягуючи на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є справою незначної складності та Верховним Судом висловлена стала позиція щодо спірних правовідносин. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 4000,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог  щодо зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р.; відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування позивачеві компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 по 28.02.2018 за період його невиплати та в частині зменшення правничої допомоги, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Стосовно позивних вимог щодо зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату Позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р., колегія суддів зазначає наступне.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2022 було витребувано у Департаменту патрульної поліції наступні письмові докази, а саме: письмові пояснення чи нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1  індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р., якщо нараховувалась - надати розрахунки; якщо не нараховувалась та не виплачувалась ОСОБА_1  індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р., то надати письмові пояснення в яких вказати законодавчі підстави з посланням на норми чинного законодавства щодо відсутності підстав для нарахування та виплати індексації за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р..
З наданих до Другого апеляційного адміністративного суду письмових пояснень, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1   не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017.
Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до ч. 5  ст. 94 Закону України "Про національну поліцію".
За приписами  статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно  ст. 2 Закону № 1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно зі  статтею 5 Закону № 1282  підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
За змістом частини 2  статті 6 Закону № 1282  порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 Кабінету Міністрів України затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок  № 1078).
Порядок № 1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).
В обґрунтування вказаної позиції відповідач посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 внесені зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078 доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських», а 07.11.2015 року набув чинності Закон України «Про Національну поліції», нормами якого закріплено, що поліцейські мають право на індексацію грошового забезпечення. Від початку функціонування Національної поліції України з 07.11.2015 року до 18.10.2017 року індексація виплат заробітної плати поліцейським не проводилось, через відсутність зазначених змін у Порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Однак, колегія суддів вважає таке посилання безпідставним, оскільки індексація грошового забезпечення прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.07.2020 року у справі №2140/1763/18.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Індексація грошових доходів населення згідно з  ст. 4 Закону № 1282  проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Між тим, за даними Держстату України, індекс споживчих цін, на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації за грудень 2015 року становив 100,7 %. Цей індекс опубліковано в січні 2016 року. Оскільки він не перевищує порога індексації (103 %), право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто в лютому 2016 року, не настає. В подальшому за січень 2016 року індекс споживчих цін становив 100,9 %. Цей індекс опубліковано в лютому 2016 року. Оскільки наростаючим підсумком за грудень - січень (1,007х1,09 х100) він не перевищує порога індексації (103 %), право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто в березні 2016 року, не настає. Індекс споживчих цін у лютому 2016 року становить 99,6 % (право на індексацію квітні не настає), в березні 2016 року 101,0 % (право на індексацію в травні не настає), в квітні 2016 року - 103,5 %, а тому за грудень 2015 року квітень 2016 року наростаючим підсумком дорівнюватиме 105,79 % (1,007х1,009 х 0,996 х 1,01х1,035х100), то право на індексацію виникне у червні 2016 року (наступний місяць за місяцем публікації індексу за квітень 2016 року) на величину приросту індексу споживчих цін 5,79 % (105,79 100).
Отже, в квітні місяці 2016 року індекс споживчих цін перевищив поріг індексації понад 103 % та склав 105,79%, а тому у позивача виникло право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс - в червні 2016 року. 
За таких обставин, починаючи з червня 2016 року у відповідача виник обов`язок провести нарахування індексації грошового забезпечення позивача в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб за відповідний період.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.07.2020 року у справі №2140/1763/18.
Відтак, враховуючи те, що у листопаді - грудні 2015 року та січні - березні 2016 року величина індексу споживчих цін не перевищувала встановлений законом поріг у 103 %, суд вважає, що у відповідача не виникло обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, яка проводиться в наступному місяці за місяцем публікації індексу, а тому позовні вимоги в частині нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року є такими, що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно в рішенні посилався на те, що позивачем до позовної заяви не надано доказів того, що відповідачем не було здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017р., виходячи з наступного.
В матеріалах справи міститься клопотання від представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів, в якій просить суд витребувати у відповідача 
помісячну довідку про суми невиплачених позивачу доплат за несення позивачем служби у нічний час та сум індексації за період з 07.11.2015р. по 28.02.2018р.
          Згідно до ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції не встановив обставини, які мали значення для правильного вирішення справи та прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволені адміністративного позову в частині зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2017р., а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у вказаній частині з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку порушенням строку їх виплати» нарахування та позивачеві компенсації втрати частини його доходу у вигляді доплати за несення ним служби у нічний час з 07.11.2015 р. по 28.02.2018р. за період його невиплати.
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі по тексту - Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Статтею 3 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Згідно з п.3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).
          Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
          Тобто, компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п.3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.
Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.
Таким чином, нарахування та виплата суми доплати за несення служби у нічний час, а також індексації грошового забезпечення ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини доходу, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми доплати за несення служби у нічний час, а також індексації грошового забезпечення, а тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час є передчасними та такими, що заявлені на майбутнє.
Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладених в постановах від 10.02.2020 р. у справі №134/87/16-а, від 23.12.2020 року у справі №807/1525/16, від 04.03.2021 року у справі №520/34/17, від 01.04.2021 року у справі №120/4555/18-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів не приймає посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.01.2019 по справі №159/1615/17, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою є наведена вище правова позиція.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позовна вимога про нарахування і виплату позивачу компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час є передчасна, а тому не підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 20.07.2021 р. з адвокатським об`єднанням “Косе, Гончар та партнери” (а.с.20).
Згідно до акту надання послуг професійної правничої допомоги від 26.08.2021, розмір правової допомоги складає 4000,00 грн., а саме: 500,00 грн. – первинна консультація клієнта (1 год.), 1500,00 грн. - аналіз судової практики (3 год.) та 2000,00 грн. – підготовка та подача адміністративного позову  (4 год.) (а.с.21).
Копією квитанції № 0.0.2255690395.2 від 06.09.2021 підтверджено перерахування 4000,00 грн. позивачем  на користь  адвокатського об`єднання “Косе, Гончар та партнери” (а.с.22).
Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачем у відзиві на адміністративний позов висловлені заперечення стосовно суми заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначив, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності. Крім того, вказана адміністративна справа є типовою зі сформованою однозначною правовою позицією судів щодо вирішення подібних спорів, та не потребує докладання значних зусиль адвоката для формування правової позиції. Судова практика з заявлених до вирішення питань також є сформованою.
У відповідності до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Беручи до уваги, що дана справа є справою невеликої складності, враховуючи, що обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним, колегія суддів вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Колегія суддів зазначає, що позов ОСОБА_1 був задоволено частково, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат на користь позивача  належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати, пов`язані з правничою допомогою, у розмірі 1000,00 грн.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог  про зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахувати та виплати позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2017р., то витрати на правничу допомогу підлягають перерозподілу пропорційно до частини задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції задоволено частину позовних вимог ОСОБА_1 , а також те, що факт надання правничої допомоги підтверджено документально, колегія суддів вважає, що, з урахуванням принципу співмірності, на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі  1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за задоволення частини позовних вимог.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та часткове скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийнято з порушенням норм матеріального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року по справі №520/17027/21- скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 31.10.2017р. та про зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 31.10.2017р.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2017р.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2017р.
В задоволенні вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015р. по 31.10.2017р. та  зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.05.2016 р. –відмовити. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко