УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/1344/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О. 
Категорія 47 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №289/1344/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування шкоди заподіяної незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування та прокуратури, 
за апеляційною скаргою Житомирської обласної прокуратури на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. у м. Радомишль,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь 700 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування та прокуратури та 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову зазначав, що 27.04.2017 йому було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України. У подальшому обвинувачення було змінено прокурором на ч.1 ст. 190 КК України. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 09.06.2020 його виправдано, в зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, і ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.11.2021 вказаний вирок залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора. 
Зазначав, що сам факт його знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, проведення особистого обшуку, накладення арешту на грошові кошти, звернення до суду з клопотанням про відсторонення від посади мало для нього стресові наслідки, оскільки він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань та негативно вплинуло на звичний уклад його життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання, які, в свою чергу, призвели до погіршення стану здоров`я, неодноразових гіпертонічних кризів та викликали необхідність проходження лікування. Таким чином, вважає, що має право на гарантований розмір відшкодування, завданої моральної шкоди за період перебування під слідством та судом - 54 місяці 15 днів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, а всього 508 000,00 грн. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі представник Житомирської обласної прокуратури посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути моральну шкоду у сумі 364 703 грн, а у задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю. 
Представник прокуратури зазначає, що судом не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Рішення суду першої інстанції також не містить будь-якого обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 гривень. У такому обсязі задоволення позовних вимог не лише суперечить положенням законодавства, але й призведе до збагачення позивача за рахунок коштів Держави Україна, що є неприпустимим. Крім того, подібні необґрунтовані виплати можуть призвести до розбалансованості державного бюджету. Жодних доказів, окрім пояснень самого позивача на підтвердження перенесених ним душевних страждань, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зав`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зав`язків і стосунків з соціальним оточенням, матеріали справи не містять.
Також апелянт вважає, що судом за відсутності належних доказів, було стягнуто на користь позивача витрати за надання правничої допомоги. 
У поданому відзиві Головне управління Національної поліції в Житомирській області підтримуючи доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав, просить апеляційну скаргу задовольнити.
У судовому засіданні представник Житомирської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Житомирській області підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити із тих підстав, які зазначені к скарзі.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Міхненко С.Д. апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.04.2017 ОСОБА_1 , який обіймав посаду директора Поліської дослідної станції імені О.М. Засухіна Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України, в межах кримінального провадження №12017060000000050 від 30.03.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с.10-12).
В ході судового розгляду прокурором було змінено йому обвинувачення на ч.1 ст. 190 КК України. Як убачається із копії вироку Малинського районного суду Житомирської області від 09.06.2020 ОСОБА_1 виправдано, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.14-19). Згідно копії ухвали Вінницького апеляційного суду від 10.11.2021 - згаданий вирок залишено без змін (а.с.20-22).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 і тривалість перебування останнього під слідством та судом, негативно вплинуло на особу позивача, його репутацію, потягло вимушені зміни у його житті. 
Суд також врахував, що у період притягнення до кримінальної відповідальності позивач обіймав керівну посаду та згідно характеристики, наданої з місця роботи, характеризується як компетентний, досвідчений і талановитий керівник, організатор, дисциплінований, чесний і порядний, користується повагою в колективі, має численні грамоти на подяки. Вказані обставини, також підтверджують те, що внаслідок тривалого притягнення позивача до кримінальної відповідальності останній зазнав значні репутаційні втрати.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду. У той же час необхідно зазначити наступне.
Згідно положень статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;  незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;  незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках  постановлення виправдувального вироку суду.
Згідно частини другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Отже, суд першої інстанції правильно керувався тим, що на підставі наведених положень Закону та встановлених обставин справи ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим місцевий суд зазначив, що розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 становить 364 703 грн, виходячи з проведеного судом розрахунку: 54 повних місяців перебування під слідством та судом х 6700 грн (розмір мінімальної заробітної плати у грудні 2022 року) = 361 800 грн. + 2903 грн. (мінімальний розмір відшкодування за 13 днів (6700/30х13).
Проте, встановлення того факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за 364 703 грн, не позбавив суд визначити його у більшому розмірі.
Обчислення таким чином періоду, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, відповідає правовій позиції наведеній у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі №607/10144/18.
Так, мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» становить 6700 грн, тому розмір відшкодування моральної шкоди складає 364 703,00 грн. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що перебування позивача під слідством тривалий термін часу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, чим ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на підставі ст.1167 ЦК України та вищенаведених норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Позивач не перебував під вартою, також не був відсторонений під час досудового слідства та суду від займаної посади. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір даного відшкодування у 364 703,00 грн, є достатньою і справедливою сатисфакцією.
Зменшення розміру морального відшкодування, встановленого судом першої інстанції з 500 000,00 грн. до 364 703,00 грн відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності і є достатнім для задоволення потреб позивача.?
Отже, у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і зміни судового рішення у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та про подання протягом п`яти днів доказів на підтвердження розміру понесених витрат, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У матеріалах справи міститься копія Договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Міхненком С.Д. від 22.07.2022, де у п. 3 погоджено сторонами цього правочину сплату за надані послуги адвокату гонорару (винагороди) у розмірі 15 000 грн. Також наявні копії документів, які підтверджують повноваження адвоката, а також копія прибуткового касового ордеру від 22.07.2022 на сплату 15000 грн. Позивачем надані докази на підтвердження витрат, понесених на оплату правничої допомоги, які суд першої інстанції належно оцінив відповідно до вище зазначених норм процесуального закону та правових висновків Верховного Суду.
Тому, доводи наведені в апеляційній скарзі не можна визнати переконливими та такими, що спростовують висновки місцевого суду про часткове стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).
Оскільки ОСОБА_1 на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» не сплачує судовий збір, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, Житомирській обласній прокуратурі потрібно компенсувати понесені нею судові витрати в сумі 7620 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
?Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2022 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнення з 500 000,00 грн до 364 703,00 грн.
У решті рішення суду залишити без змін.
Житомирській обласній прокуратурі компенсувати понесені нею судові витрати в сумі 7620 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                Судді

Повний текст постанови складений: 29 березня 2023 року.