УХВАЛА
03 квітня 2023 року 
м. Київ
справа № 400/4175/22
адміністративне провадження № К/990/9696/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., (далі - Суд) перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі № 400/4175/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 , позивач)  звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач, Відділу ПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМУ Міністерства юстиції (м.Одеса), у якому просив:
? визнати протиправними дії Відділу ПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМУ Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо невиконання судового рішення у справі №400/335/22, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити з 01 жовтня 2021 року перерахунок його пенсії на підставі довідки від 30 листопада 2021 року №9/1/3417, виданої Миколаївським ОТЦК та СП, та виплатити йому перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум;
? зобов`язати відповідача виконати судове рішення у справі №400/335/22, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити з 01 жовтня 2021 року перерахунок його пенсії на підставі довідки від 30 листопада 2021 року №9/1/3417, виданої Миколаївським ОТЦК та СП, та виплатити йому перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні заходів примусового виконання рішень, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», під час примусового виконання виконавчого листа у справі №400/335/22, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 25 травня 2022 року. У задоволенні решті позовних вимог - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року, апеляційну скаргу відповідача задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалами Верховного Суду від 22 лютого та 13 березня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі № 400/4175/22 повернуто особі, яка її подала.
20 березня 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі № 400/4175/22.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, зокрема, у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
З матеріалів касаційної скарги встановлено, що в цій справі спір виник у правовідносинах з приводу дій органу державної виконавчої служби.
За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судове рішення, прийняте за правилами статті 287 КАС України, скаржник зазначає, що розгляд цієї касаційної скарги має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зокрема, скаржник зазначає, що наявні прогалини та колізії у законодавчому регулюванні кола суспільних відносин, а саме: процедури виконання судових рішень в період військового стану та відсутня єдність судової практики щодо вирішення зазначеного питання.
Також заявник уважає, що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки в період дії військового стану не лише позивач опинився у такій ситуації, коли його права порушуються, вимоги чинного законодавства виконуються формально та відсутній належний механізм захисту порушеного права.
З огляду на зазначені скаржником у касаційній скарзі доводи щодо наявності колізій у законодавчому регулюванні процедури виконання судових рішень у період воєнного стану, зокрема, на території територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій, Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника, що ця справа може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
У касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Водночас заявником вказаних вимог не дотримано, зокрема, не указано конкретної норми права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду та, відповідно, не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З огляду на зазначене, клопотання про відстрочення сплати судового збору та зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції Судом не вирішується.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі № 400/4175/22 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя:                                                                                                  О.Р. Радишевська