Справа № 308/13344/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/13344/20 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про зміну порядку участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Ужгородської міської ради Закарпатської області як орган опіки та піклування, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, у спілкуванні з нею та усунення перешкод у здійсненні батьківських прав,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2022 року, повний текст якого складено 6 травня 2022 року, головуюча суддя Шумило Н.Б., -

встановив:

14.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну порядку участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею мотивуючи таким.
З 25.10.2014 сторони перебували в шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Приблизно з листопада 2019 року сторони не проживають разом, а рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2020 у справі № 308/682/20 шлюб між ними розірвано.
Ані під час спільного проживання, ані зараз відповідач не брав і не бере участі в матеріальному забезпеченні дитини. 08.09.2020 Ужгородський міськрайонний суд видав у справі № 308/6647/20 судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_2 аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З 13.10.2020 судовий наказ перебуває на примусовому виконанні, станом на 11.12.2020 ОСОБА_2 не здійснив жодного кроку щодо перерахунку коштів своїй дитині та погашення боргу, який виник у нього за аліментами.
12.02.2020 Виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення № 71 «Про визначення способу участі у вихованні дитини», згідно з яким відповідачу було встановлено такий порядок побачення з сином:
- кожен вівторок та четвер з 17-00 до 20-00 з можливістю забрати дитину з дитячого садочка та привести її у зазначений час до місця проживання матері дитини;
- кожен 1 та 3 тиждень місяця з п`ятниці 17-00 до неділі 16-00 з ночівлею дитини за фактичним місцем проживання батька;
- три години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят;
- спільний відпочинок з дитиною протягом двох тижнів у літній період та одного тижня у зимовий період з метою оздоровлення дитини;
- у день зустрічі особисто забирати дитину з дому або іншого місця її перебування, завчасно попередивши про це матір дитини засобами телефонного зв`язку або повідомленням;
- зустрічі проводити без присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів та потреб;
- під час перебування дитини у батька, на прохання матері дитини інформувати її про місцезнаходження, стан здоров`я та заняття дитини, у разі потреби забезпечити їй можливість спілкування з дитиною.
Втім, батько дитини порушує встановлені вказаним рішення правила, психологічно травмує дитину та створює штучні ситуації, нібито позивачка перешкоджає йому бачити сина. Син після зустрічей з батьком неодноразово скаржився, що той його не годує і він був дуже голодний. Були випадки, що після зустрічей відповідач приводив дитину забруднену, не перевдягав його. Після ночівлі з батьком син розповів позивачці, що був змушений спати на одному ліжку з батьком та незнайомою йому жінкою, що було для нього психологічною травмою. Неодноразово батько дитини після проведеного часу разом приводив дитину з хворобою, з високою температурою і на її прохання закупити ліки відповідав відмовою і що це нібито її проблеми.
Враховуючи, що батько дитини не має належних умов для дитини в помешканні, яке він знімає, не робить кроків для поліпшення свого матеріального стану з урахуванням інтересів дитини, не рахується з побажаннями дитини та її здоров`ям, інтересами та потребами, фактично не знає, що необхідно дитині, позивачка змушена звернутися з позовом про зміну порядку участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею.
Відповідач не забезпечує дитину матеріально, не бере участі в її вихованні, навчанні та розвитку, зовсім не піклується про її фізичний і моральний розвиток, все робиться позивачкою самостійно.
Водночас позивачка не робить жодних кроків, які б перешкоджали побаченням з батька з дитиною, а деякі випадки, коли батько не побачив дитину, були вимушеними кроками, оскільки дитина була хвора, мала високу температуру, а кілька разів сама відмовлялася виходити до батька.
Рішенням виконкому від 12.02.2020 № 71 встановлено, що батько зобов`язаний завчасно попереджувати матір дитини у день зустрічі, однак жодного разу цього зроблено не було, що викликало непорозуміння. В рішенні також зазначено, що на прохання матері під час перебування дитини у батька він повинен інформувати її про місцезнаходження, стан здоров`я, заняття дитини, забезпечити їй можливість спілкування з дитиною, однак, відповідач навмисно приховує місце перебування дитини під час зустрічей, ігнорує всі прохання позивачки про спілкування з дитиною під час їх зустрічей. Таким чином, відповідач порушує рішення виконкому від 12.02.2020 № 71 і діє всупереч інтересам дитини.
У помешканні відповідача наразі погані побутові умови, відсутні нормальні умови для дитини, немає окремого ліжка для неї. Відповідач знаючи, що у нього вдома є ризик зараження хворобою КОВІД-19, все одно забрав дитину до себе, де дитина захворіла, принесла хворобу додому та заразила позивачку і її матір, яка від цієї хвороби померла.
Батько дитини ніколи не зможе забезпечити належні умови для дитини, позаяк боргує за кредитами, а в Ужгородському міськрайонному суді знаходяться справи № 308/2702/20 і № 2-3967/10 щодо стягнення заборгованості з відповідача на великі суми.
Відповідач своєю поведінкою та ставленням ставить під сумнів можливість спілкування без присутності позивачки, батько дитини налаштовує дитину проти неї і дитина від нього повертається неадекватною, батько відсікає дитині спілкування з матір`ю, як тільки вона потрапляє до нього.
Посилаючись на судове рішення від 13.12.2017 у справі № 321/657/16-ц, у якому суд касаційної інстанції зазначив, що дитина досягла віку лише 5-ти років, постійно проживає матір`ю, звикла до неї, а тому в інтересах дитини, враховуючи вік дитини необхідно обумовити побачення батька з малолітньою дитиною присутністю матері, вказує, що син сторін теж має 5 років, постійно проживає з матір`ю, звик до неї і всі його потреби та інтереси знає саме вона, батько не знає про дитину зовсім нічого, а коли дитина хворіє взагалі усувається від обов`язків батька і досі не підтримує сина матеріально та має заборгованість за аліментами.
Виходячи з цих обставин, ґрунтуючись на нормах СК України та іншого законодавства щодо забезпечення найкращих інтересів дитини, щодо прав і обов`язків батьків із виховання дитини, участі в спілкуванні з нею, позивачка ОСОБА_1 просила:
змінити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у спілкуванні з ним, встановлений рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.02.2020 № 71 на наступний:
- кожен вівторок та четвер з 17-30 до 19-30 бачити дитину без можливості забирати дитину з дитячого садочка;
- зустрічі проводити тільки в присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів та потреб;
- бачити дитину дві години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят по місцю проживання матері та в її присутності.

09.03.2021 ОСОБА_2 пред`явив до ОСОБА_1 зустрічний позов про визначення способу участі батька у вихованні дитини, у спілкуванні з нею та усунення перешкод у здійсненні батьківських прав. Зустрічний позов умотивований таким.
Вимоги за первісним позовом необґрунтовані і такі, що не підлягають задоволенню. Зазначені у первісній позовній заяві відомості стосовно того, що батько дитини не бере участі в матеріальному утриманні дитини, психологічно травмує її, не годує, не піклується про дитину, заразив її хворобою КОВІД -19, що призвело до смерті матері позивачки за первісним позовом, про те, що мати дитини не чинить жодних перешкод батькові в зустрічах і в спілкуванні з дитиною, і подібні твердження неправдиві та образливі для нього як батька дитини.
Після того, як сторони розлучилися, відповідачка за зустрічним позовом усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із сином незважаючи на прихильність сина до батька, з урахуванням чого він змушений звернутися до суду із зустрічним позовом.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2020 у справі № 308/682/20 шлюб між сторонами було розірвано, сторони проживають нарізно. Син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає разом з матір`ю, що стало для нього психотравмуючим фактором через зміну звичних для нього умов життя та кола оточуючих близьких людей. Брак контактів сина з батьком та обмеження взаємного використання батьком і дитиною присутності один одного загрожує розвитку особистості сина.
Перешкоджання матір`ю дитини батькові у спілкуванні з сином проявляється, зокрема, в тому, що за півроку до засідання органу опіки і піклування батько дитини майже щодня телефонував матері дитини з метою домовитися про час, коли він може спілкуватися з сином, але остання без жодних пояснень відмовляла йому в цьому.
Мати дитини намагалась дискредитувати батька в очах комісії з питань захисту прав дітей Виконкому Ужгородської міськради поширюючи інформацію, що не відповідає дійсності, зокрема, про начебто відсутність його бажання брати участь у вихованні сина, у спілкуванні з ним, а також виконувати батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення потреб дитини. Відповідачка за зустрічним позовом створює позивачу перешкоди для зустрічей і нормального спілкування з сином, ігнорує його намагання брати участь у вихованні дитини, в розвитку її здібностей.
Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька з сином спричинить йому шкоду, не існує. У зв`язку з тим, що між сторонами неможливо було досягти згоди щодо визначення способу участі у вихованні та у спілкуванні з сином, батько дитини був змушений звернутися до органу опіки та піклування з відповідною заявою.
Після засідання комісії з питань захисту прав дітей Виконкому Ужгородської міськради 12.02.2020 Виконкомом Ужгородської міськради було прийнято рішення № 71 «Про визначення способу участі у вихованні дитини», яким встановлено батькові порядок побачення з його малолітнім сином ОСОБА_4 . Однак, цей графік не виконується відповідачкою, що підтверджується відповідними висновками Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.
Зважаючи на те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 184 ч. 5 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини), позивач неодноразово звертався до органу опіки та піклування із заявами про складання відповідних протоколів, однак, працівники Служби у справах дітей, які уповноважені Виконкомом Ужгородської міськради складати протоколи за ст. 184 КУпАП, відмовлялися це робити мотивуючи тим, що рішенням передбачено бажання дитини, а зі слів матері такого у дитини немає.
Таким чином, ОСОБА_1 порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та інтереси дитини, яка тимчасово перебуває у неповній сім`ї.
Органом опіки і піклування було надано свій висновок із врахування інтересів дитини та батька, можливості спілкування з батьком у дні народження, у літній та зимовий періоди року, із встановленням годин спілкування з дитиною, у чітко визначений час без присутності матері дитини, з урахування стану здоров`я, інтересів та потреб дитини - що надає можливість обом батькам планувати свій час протягом тижня.
Графік, встановлений органом опіки та піклування, є обґрунтованим і справедливим, хоча позивач вважає, що для повноцінного батьківського виховання час для зустрічей є недостатнім, оскільки суттєво звужує права як батька на спілкування з сином, так і права сина на спілкування з батьком.
При цьому, зазначення у графіку «зустрічі проводити за бажанням дитини» є неправомірним і таким, що призводить до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні дитиною та побаченнях із нею.
Також слід врахувати, що орган опіки та піклування у своєму висновку від 19.03.2020 № 280/23-35 вказав, що батько дитини має право на звернення до суду із заявою про передачу дитини для проживання з ним у разі чинення матір`ю перешкод щодо його участі у вихованні малолітнього сина. У провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа № 308/7787/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини.
При встановленні графіку побачень батька з сином органом опіки та піклування проведено обстеження побутових умов за місцем проживання батька та встановлено, що у нього умови проживання в помешканні є добрими, квартира обладнана всіма необхідними комунальними зручностями, складається з двох облаштованих сучасними меблями та побутовою технікою кімнат, у квартирі створені належні умови для проживання та виховання сина, є розвиваючі дитячі іграшки. Згідно акту оцінки потреб від 13.03.2020 № 139 батьківський потенціал ОСОБА_2 знаходиться на належному рівні. Тож твердження ОСОБА_1 «про жахливі умови проживання» не відповідають фактичним обставинам справи, голослівні та брехливі.
Невиконання графіку ОСОБА_1 , перешкоджання нею батькові брати участь у вихованні сина призводить до порушення рівності прав та обов`язків батьків та не сприяє інтересам дитини.
Позивач як батько усвідомлює і розуміє свій обов`язок брати участь у вихованні сина, має бажання його виховувати, спілкуватися з ним, віддаючи свою турботу і батьківську любов. Він має психолого-педагогічну освіту (закінчив Державний університет ім. Сухомлинського в м. Миколаєві за спеціальністю - психолог, викладач психології у вищих навчальних закладах), працював психологом у школі, з 2018 року працює директором закладу дошкільної освіти № 8 «Дзвіночок» загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області.
Рівень освіти, досвід та особисті якості позивача як батька свідчать, що він має всі необхідні якості для виховання дитини. Він не вживає спиртних напоїв, не палить, не має інших шкідливих звичок.
Натомість відповідачка ОСОБА_1 ніколи ніде не працювала, вперше влаштувалась на роботу 15.01.2020 на посаду менеджера зі збуту в офісі-магазину у ФОП ОСОБА_6 , тому її твердження: «ні за час спільного проживання, ні тепер - коли ми проживаємо окремо, відповідач не приймав і не приймає участі в матеріальному забезпеченні своєї дитини» не відповідає дійсності, позаяк саме він матеріально та фінансово забезпечував їхню сім`ю та сина зокрема.
Мати дитини має шкідливі звички (палить), психічно, емоційно неврівноважена. Це вже друга для неї невдала спроба створити сім`ю, ОСОБА_1 була одружена із гр. ОСОБА_7 , від шлюбу мають дитину - ОСОБА_8 . При цьому, неадекватна поведінка відповідачки є ідентичною, як і у першому випадку: дитина - хлопчик три роки; нестерпне спільне життя із відповідачкою - внаслідок чоловік звертається із позовом про розірвання шлюбу; на що відповідачка чинить перешкоди батькові у побачені із сином; умисно пошкоджувала його майно і т.ін., що в подальшому призвело до повного припинення спілкування, розриву нормального психологічного контакту батька із сином.
Черговим підтвердженням свідомого, умисного, перешкоджання йому у спілкуванні з сином з боку матері дитини є одноособове, без його відома прийняте нею рішення про зміну закладу дошкільної освіти для їхнього сина. Так, їхній син відвідував ЗДО № 8 «Дзвіночок», де позивач працює директором і де у дитини склалися сталі відносини, сформувалося коло друзів.
Після припинення спільного проживання з відповідачкою, остання не давала позивачу змоги відводити та забирати дитину із садка, а потім перевела його у ЗОД № 2 комбінованого типу. Позивача як батька, педагога, психолога обурює той факт, що їхній син, зарахований до середньої логопедичної групи з вадами мовлення, тоді як у нього відсутні будь-які порушення, в тому числі, мовлення. Це беззаперечно доводить, що ОСОБА_1 ставить вище інтересів їхнього сина власні інтереси, що проявляються в егоїстичному бажанні дійняти позивача.
Позивач має стабільний самостійний достатній дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час, як дохід відповідачки незначний, його не вистачає на задоволення її власних потреб, тому вона не в змозі матеріально забезпечити належні умови проживання дитини та умови для нормального розвитку і навчання їхнього сина.
Протягом усього часу з моменту народження син постійно вказував на своє бажання жити разом із батьком у зв`язку з тим, що дуже прив`язаний до нього, йому подобається проводити разом час, окрім того є можливість культурного розвитку сина через наявність культурно-масових закладів, спільні інтереси, хобі та ін.
Ані органом опіки та піклування, ані відповідачкою не надано доказів про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само, що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний вплив матері на дитину, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Позивач вважає, що слід встановити графік побачень незалежно від бажання дитини, яка перебуває під психоемоційним тиском матері, з якою проживає.
Щодо побачень із дитиною у присутності матері, то жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали реалізацію батьком права на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з сином перешкоджає нормальному розвитку дитини, або обумовлювали б його побачення з дитиною обов`язковою присутністю інших осіб, немає.
Верховний Суд висловив у постанові від 28.01.2019 у справі № 619/3051/17 правову позицію, згідно якої особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначений спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, шляхом встановлення графіку побачень без присутності матері відповідає інтересам дитини.
При визначенні порядку побачень сина з батьком позивача просить врахувати наявність конфлікту між батьками та неможливість самостійно дійти згоди щодо виховання їхнього сина, а також наявність перешкод, які відповідачка чинить батьку у спілкуванні з сином, тому є доцільним проведення побачень сина з батьком у запропонованому органом опіки та піклування порядку без присутності матері. Особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, спричиняти на неї негативний вплив.
Посилаючись на ці обставини, на положення СК України та іншого законодавства щодо забезпечення найкращих інтересів дитини, щодо прав і обов`язків батьків із виховання дитини, участі в спілкуванні з нею, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив:
зобов`язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у вихованні, спілкуванні, побаченнях та особистих зустрічах з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в його вихованні шляхом надання побачень та спілкування з дитиною в наступні дні:
- кожен вівторок та четвер з 17-00 до 21-00 з можливістю забрати дитину з дитячого садочка та привести її у зазначений час до місця проживання матері дитини;
- кожен 1 та 3 тиждень місяця з п`ятниці з 17-00 до неділі 16-00 з ночівлею дитини за фактичним місцем проживання батька;
- шість годин в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят;
- спільний відпочинок з дитиною протягом двох тижнів у літній період та одного тижня у зимовий період з метою оздоровлення дитини;
- у день зустрічі особисто забирати дитину з дому або навчального, виховного закладу;
- зустрічі проводити без присутності матері;
у задоволені первісного позову просив відмовити повністю;

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.03.2021 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2022 року:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею задоволено частково;
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, у спілкуванні з нею та усунення перешкод у здійсненні батьківських прав задоволено частково;
зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні, побаченнях та особистих зустрічах з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
встановлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступний порядок зустрічей з його сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- кожен вівторок та четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. з можливістю забирати дитину з навчального закладу, який відвідує дитина, та приводити її у зазначений час до місця проживання матері дитини;
- кожен 1 та 3 тиждень місяця з суботи з 12 год. 00 хв. до неділі 15 год. 00 хв. з ночівлею дитини за фактичним місцем проживання батька;
- три години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят;
- спільний відпочинок з дитиною протягом двох тижнів у літній період та одного тижня у зимовий період з метою оздоровлення дитини;
- у день зустрічі батьку особисто забирати дитину з дому або іншого місця її перебування, завчасно попередивши про це матір дитини засобами телефонного зв`язку або повідомленням;
- зустрічі проводити без присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, її інтересів та потреб;
- під час перебування дитини у батька, на прохання матері дитини інформувати її про місцезнаходження, стан здоров`я та заняття дитини, у разі потреби забезпечити їй можливість спілкування з дитиною;
у задоволенні іншої частини вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.

Позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним ОСОБА_1 оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги посилається загалом на ті самі доводи і обставини щодо неналежного, на її думку, виконання ОСОБА_2 його батьківських обов`язків, якими мотивувала свій позов. Окрім цього, зазначає таке.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, це рішення істотно зачіпає її права як матері дитини, а суд беручи до уваги негативну, образливу стосовно неї поведінку батька дитини мав підстави для обмеження батька дитини в праві спілкування з нею.
Шлюб між сторонами припинився через зраду ОСОБА_2 з іншою жінкою. З батька дитини судом стягнуті аліменти на утримання сина, але він має заборгованість за аліментами та не погашає її, не вчиняє жодного кроку для цього.
Встановлений рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.02.2020 № 71 порядок побачення з сином ОСОБА_4 батько дитини порушує, психологічно травмує дитину, діє всупереч її інтересам.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 неодноразово ображав позивачку в присутності дитини нецензурною лексикою, тож не вміє стримуватися. Це не відповідає нормам моралі та негативно впливає на дитину.
Син сторін ОСОБА_9 жодного разу не залишався на ночівлю в батька, просився до матері, що вказує на відсутність перешкод з боку матері дитини для батька в зустрічах із нею.
Суд ухвалив рішення, яке суперечить інтересам дитини, оскільки цим інтересам суперечить залишення сина на ночівлю у батька. Крім того, суд ухвалив рішення про зустрічі батька із сином без обов`язкового врахування бажання дитини зустрічатися з батьком, що порушує право дитини на її вибір щодо спілкування з батьком.
Посилання на звернення батька дитини до правоохоронних органів з приводу перешкоджання матір`ю в зустрічах із сином необґрунтовані, позаяк такі звернення є маніпуляцією відповідача з метою виставити позивачку в негативному світлі. Відповідні звернення батька дитини не є доказами вчинення матір`ю дитини перешкод батькові у спілкуванні з дитиною.
Власне сам ОСОБА_2 вже тривалий час не бачиться з сином, оскільки сам припинив спілкування з ним.
Сторона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов і відмовити в зустрічному.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: ОСОБА_1 та її представника адвоката Студеняк О.С., які апеляцію підтримали, ОСОБА_2 та його представника адвоката Дрюченка О.С., які скаргу не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи учасників процесу, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Особа діє у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Король- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_11 та ОСОБА_2 (а.с. 8 т. 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2020 у справі № 308/682/20 шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » (а.с. 5 т. 1).

ОСОБА_1 зареєстрована та разом із сином проживає в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 1, 6, 9, 16 т. 1 та ін.).

На час розгляду справи судом першої інстанції син сторін ОСОБА_3 з березня 2020 року відвідував Заклад дошкільної освіти № 2 комбінованого типу Ужгородської міської ради Закарпатської області, де був зарахований до групи з вадами мови (а.с. 85, 92 т. 1 та ін.). До цього (з 2018 року) відвідував Заклад дошкільної освіти № 8 «Дзвіночок» загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області (а.с. 107, 132-133 т. 1

ОСОБА_1 у 2007 році закінчила Ужгородський національний університет за спеціальністю «Облік і аудит», працює на посаді офіс-менеджера зі збуту у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , характеризується позитивно (а.с. 11, 105 т. 1).

ОСОБА_2 у 2008 році закінчив Миколаївський державний університет імені В. О. Сухомлинського за спеціальністю «Психологія», працює на посаді директора Закладу дошкільної освіти № 8 «Дзвіночок» загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області, характеризується позитивно (а.с. 93-94, 103, 134 т. 1).

Між сторонами має місце спір із приводу участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4 та у спілкуванні з ним.

Пред`являючи вимогу про усунення перешкод у цьому, ОСОБА_2 посилався на те, що мати дитини перешкоджає йому в зустрічах із сином, у спілкуванні з ним, не відповідає на його звернення, телефонні дзвінки, під надуманими приводами ускладнює зустрічі з дитиною, влаштовує сварки, створює негативний образ батька в очах сина тощо. Такі дії матері негативно відображаються передусім на самій дитині, шкодять їй. Зазначав, що з метою захисту свого права на участь у житті сина та в його вихованні змушений був неодноразово діяти на свій захист, звертатися до органу опіки та піклування, до правоохоронних органів і т.ін.

Ставлячи вимогу про зміну порядку участі батька у вихованні сина та заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, ОСОБА_1 вказувала, що зустрічі батька з дитиною негативно відображаються на психологічному стані та на поведінці дитини, батько неналежно виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про сина, не має належних умов для зустрічей із ним, в тому числі, для ночівлі сина у нього, і син сам не хотів ночувати в батька, зустрічі батька із сином без врахування бажання останнього та без присутності матері зашкодять дитині. Водночас ніяких перешкод у зустрічах батька з сином вона умисно не вчиняє.

Серед іншого ґрунтом для конфлікту між сторонами з приводу виховання сина та забезпечення його інтересів стало переведення їхнього сина ОСОБА_4 за ініціативою матері з ЗДО № 8 «Дзвіночок» загального розвитку до ЗДО № 2 комбінованого типу та зарахування дитини до групи з вадами мовлення, оскільки це було зроблено без узгодження з батьком дитини і, на його думку, безпідставно, позаяк дитина не має вад мовлення і не потребує зарахування до такої спеціальної групи (відхилення у вимовлянні певних звуків має зрозумілу вікову природу), а переведення до іншого дошкільного закладу, крім того, порушило усталене середовище сина, коло його друзів, що вплинуло на нього негативно. Натомість мати дитини обґрунтовувала свою позицію щодо зарахування дитини до групи з вадами мовлення наявністю таких вад за даними логопедичного обстеження дитини в новому дошкільному закладі (а.с 125 т. 1). 

З матеріалів справи, з позицій, пояснень і заяв сторін у судах першої та апеляційної інстанцій убачається, що на даний час стосунки між сторонами є емоційними, напруженими, часом – гостро конфліктними, сторони не можуть самостійно дійти згоди з питань участі батька у вихованні сина та у зустрічах із ним, не знаходять способів конструктивної взаємодії виходячи передусім із інтересів дитини, а не зі стосунків між собою, що не склалися.

За результатом розгляду звернення ОСОБА_2 . Виконавчий комітет Ужгородської міської ради рішенням від 12.02.2020 року № 71 «Про визначення способу участі у вихованні дитини» визначив способи участі у вихованні дитини та встановив ОСОБА_2 порядок побачення з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином:
- кожен вівторок та четвер з 17-00 до 20-00 з можливістю забрати дитину з дитячого садочка та привести її у зазначений час до місця проживання матері дитини;
- кожен 1 та 3 тиждень місяця з п`ятниці 17-00 до неділі 16-00 з ночівлею дитини за фактичним місцем проживання батька;
- три години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят;
- спільний відпочинок з дитиною протягом двох тижнів у літній період та одного тижня у зимовий період з метою оздоровлення дитини;
- у день зустрічі особисто забирати дитину з дому або іншого місця її перебування, завчасно попередивши про це матір дитини засобами телефонного зв`язку або повідомленням;
- зустрічі проводити без присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів та потреб;
- під час перебування дитини у батька, на прохання матері дитини інформувати її про місцезнаходження, стан здоров`я та заняття дитини, у разі потреби забезпечити їй можливість спілкування з дитиною (а.с. 7 т. 1).

19.03.2020 Виконком Ужгородської міської ради як орган опіки та піклування вирішуючи питання про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склав висновок № 280/23-35, у якому вказується, зокрема, що:
мати дитини ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у будинку, який належить її батьку ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають та зареєстровані її сини: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також бабуся дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; умови проживання в чотирикімнатному будинку добрі, кімнати вмебльовані, наявна сучасна побутова техніка; житлове приміщення перебуває в комфортному стані, санітарно-гігієнічні та житлово-побутові умови відповідають необхідним вимогам; умови проживання малолітньої дитини на належному рівні; в ході обстеження умов проживання мати дитини повідомила, що у неї з батьком дитини конфліктні відносини;
батько дитини ОСОБА_2 проживає у квартирі, яку винаймає за адресою: АДРЕСА_4 ; умови проживання в двокімнатній квартирі хороші, кімнати вмебльовані, наявна сучасна побутова техніка; житлове приміщення перебуває в комфортному стані, санітарно-гігієнічні та житлово-побутові умови відповідають необхідним вимогам; у квартирі для дитини є спальне місце, іграшки, забезпечення одягом та взуттям; згідно акту оцінки потреб від 13.03.2020 № 139 батьківський потенціал ОСОБА_2 знаходиться на належному рівні; в ході обстеження умов проживання батько дитини заявив, що мати перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому щодо встановлення порядку його участі у вихованні сина;
визнавши за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, орган опіки та піклування роз`яснив ОСОБА_2 , що в разі вчинення ОСОБА_5 реальних перешкод щодо його участі у вихованні сина, відповідно до п. 4 ст. 159 СК України він має право звернутися до суду із заявою про передачу дитини для проживання з ним (а.с. 9-10 т. 1).

У лютому-березні 2020 року ОСОБА_2 вісім разів звертався до поліції із заявами про порушення ОСОБА_1 встановленого рішенням Ужгородського міськвиконкому від 12.02.2020 року № 71 порядку його участі у вихованні сина ОСОБА_4 , про створення матір`ю перешкод у побаченні з сином (відмова відчинити йому двері, відповісти на телефонний дзвінок, відпустити з ним сина тощо), мати дитини здебільшого відмовлялася надати пояснення органу поліції з приводу цих звернень і обставин, за винятком двох випадків (11.03.2020 і 20.03.2020, а.с. 70, 74 т. 1), коли вона пояснила, що перебуває у процесі розлучення з своїм чоловіком ОСОБА_2 , який поводиться неадекватно та агресивно по відношенню до неї, у зв`язку із чим вона боїться віддавати йому їхнього сина для побачень, хай ОСОБА_2 звертається до суду та буде бачитися з сином згідно рішення суду (а.с. 57-75 т. 1).

Виконком Ужгородської міськради як орган опіки та піклування надав суду першої інстанції за вих. № 387/23/02-12 від 24.05.2021 висновок щодо розв`язання спору (ст. 19 ч.ч. 4, 5 СК України) (а.с. 171-173 т. 1). Орган опіки та піклування встановив, що:
сторони проживають окремо, їхній син ОСОБА_9 проживає разом з матір`ю;
з часу окремого проживання батьків дитини між ними існує постійний конфлікт щодо утримання дитини та спілкування з нею, дійти взаєморозуміння з приводу виховання свого сина, а також щодо проведення зустрічей батька з дитиною та спілкування з ним батькам дитини не вдалося, між ним виникає постійний конфлікт;
батько дитини зазначає, що мати дитини чинить йому постійні перешкоди у спілкуванні з сином та не надає змогу бачитись з дитиною, певний період часу він мав змогу бачитись із сином, але після того, як захворіла бабуся дитини (мати ОСОБА_1 ), він взагалі втратив можливість бачитись з дитиною;
мати дитини зазначає, що син не бажає йти до батька та відмовляється з ним спілкуватись, під час зустрічей батька з дитиною батько поводиться агресивно, ображає її нецензурною лексикою, налаштовує дитину проти неї і з свого боку не виконує графік зустрічей, встановлений рішенням виконкому та не з`являється до дитини у визначені дні та години, а приходить лише тоді коли це зручно саме йому, враховуючи емоційний та психологічний стан дитини вона категорично заперечує щодо можливості ночівлі дитини за місцем проживання батька;
враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування рекомендував встановити батьку дитини ОСОБА_2 наступний порядок зустрічі з сином:
- кожен вівторок та четвер з 17-00 до 20-00 з можливістю забирати дитину з навчального закладу, який відвідує дитина та приводити її у зазначений час до місця проживання матері дитини;
- кожен 1 та 3 тиждень місяця з п`ятниці 17-00 до неділі 16-00 з ночівлею дитини за фактичним місцем проживання батька;
- три години в день народження дитини та у дні державних і релігійних свят;
- спільний відпочинок з дитиною протягом двох тижнів у літній період та одного тижня у зимовий період з метою оздоровлення дитини;
- у день зустрічі батьку особисто забирати дитину з дому або іншого місця її перебування, завчасно попередивши про це матір дитини засобами телефонного зв`язку або повідомленням;
- зустрічі проводити без присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, її інтересів та потреб;
- під час перебування дитини у батька, на прохання матері дитини інформувати її про місцезнаходження, стан здоров`я та заняття дитини, у разі потреби забезпечити їй можливість спілкування з дитиною.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини;
поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 ч.ч. 1, 3);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини;
батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до національного законодавства, яке узгоджується з приписами Конвенції про права дитини:
регулювання сімейних відносин здійснюється СК України з метою, зокрема, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 ч. 2 СК України);
сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою;
сімейні права не можуть бути передані іншій особі, а сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу;
невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених СК України (ст. 14 ч. 1, ст. 15 ч.ч. 1, 4 СК України);
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст. 150 ч.ч. 1, 2, 3, 4 СК України, ст. 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства»);
батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 ч. 1 СК України);
дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї (ст. 152 ч. 2 СК України);
мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 ч. 1 СК України);
батьки мають право на самозахист своєї дитини (ст. 154 ч. 1 СК України);
здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності;
батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 ч.ч. 1, 2 СК України);
питання виховання дитини, за загальним правилом, вирішується спільно;
той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею;
той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини;
батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини; договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 157 ч.ч. 1, 2, 3, 4 СК України);
за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї; рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення;
рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (ст. 158 ч.ч. 1, 2 СК України);
якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод;
суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування;
в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи;
під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 159 ч.ч. 1, 2 СК України).

Оцінюючи фактичні обставини справи, правові позиції сторін, наявні докази і матеріали в сукупності та у взаємозв`язку з нормами законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, колегія суддів приходить до таких висновків.

Рівність прав і обов`язків батьків при вирішенні питань щодо виховання та розвитку дитини, наявність у того з батьків, який проживає окремо від дитини, права на спілкування з нею та обов`язок того з батьків, з яким проживає дитина, не чинити другому з батьків перешкод у цьому випливають із закону, відповідають суті сімейних відносин і моральним засадам суспільства та не можуть заперечуватися як такі. Висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору поза сумнівом має істотне значення, проте, не є абсолютним, суд враховує такий висновок виходячи з конкретних обставин справи, з реальних умов, у яких батьки дитини реалізують (реалізуватимуть) свої права, виконують (виконуватимуть) батьківські обов`язки та маючи передовсім на увазі забезпечення найкращих інтересів дитини.

Батько дитини, який проживає окремо від неї, не може бути без передбачених законом і доведених підстав позбавлений права на особисте спілкування з дитиною та на участь в її вихованні, окрім цього, батько повинен виконувати покладені на нього законом та відповідно до моральних засад суспільства обов`язки, які випливають із факту батьківства, рівно як і дитина не може бути так само позбавлена права на особисте спілкування з батьком чи бути необґрунтовано обмежена в цьому праві. Особисте спілкування батька з сином передбачає, в тому числі, й зустрічі без присутності інших осіб, якщо для цього не існує об`єктивних перешкод, у чому, власне, й полягає можливість саме особистісних, довірчих стосунків, встановлення та налагодження особистісного контакту між батьком і сином. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За обставинами справи, мати дитини заперечує проти зустрічей батька з сином без її присутності, що, поряд з іншим, слугує перешкодою в зустрічах батька з дитиною та у спілкуванні з нею. Проте, у справі не встановлено та не підтверджено в належний процесуальний спосіб доказами, що спілкування батька з сином за відсутності матері, в тому числі, ночівля дитини у батька в окремі періоди часу, які є незначними, завдасть дитині шкоди, не відповідатиме найкращим інтересам дитини, суперечитиме інтересам виховання та розвитку дитини.

Мати дитини не довела наявності об`єктивних перешкод для зустрічей батька з сином без її присутності, негативного впливу батька на нормальний розвиток дитини тощо. Погодитись із позицією матері дитини, яка заперечує можливість зустрічей батька з дитиною без її присутності як таку, а зустрічі загалом радикально обмежує, не можна, оскільки обґрунтовані і доведені підстави для такої позиції не встановлені, а відмова за встановлених обставин батькові та сину в таких зустрічах тягтиме порушення їхніх прав. Натомість батько дитини послідовно демонстрував прагнення до спілкування з нею, бажання брати участь в її вихованні, наполягав на наданні йому можливості зустрічатися з дитиною, що підтверджується наявними в справі доказами і матеріалами.

З огляду на позиції сторін у справі та її матеріали, у суду не викликає сумнівів, що в силу як об`єктивних обставин, так і суб`єктивних чинників тривалий час, що пройшов з моменту припинення сімейних стосунків подружжя, тривале роздільне проживання батька окремо від дитини та її матері призвело до фактичного домінування матері в житті сина та спричинило відповідний вплив на дитину. На тлі конфліктних стосунків колишнього подружжя такий вплив має істотне значення для формування ставлення дитини до батька, на бажання зустрічатися з ним тощо.

Участь батька в матеріальному утриманні дитини є його обов`язком і є елементом забезпечення нормального розвитку і виховання дитини, однак, спори батьків щодо такого утримання, щодо виконання батьком свого обов`язку самі по собі не можуть розглядатися як підстава для відмови батькові в особистому спілкуванні з дитиною, а відповідні обставини можуть доводитися та враховуватися, зокрема, в контексті їх впливу на розвиток і виховання дитини. Міркування про наявність у батька дитини інших майнових спорів, що розглядаються судом, не мають стосунку до справи, що розглядається.

Жодні наявні в справі докази та матеріали (безвідносно до порядку одержання певних документів, їх статусу як певного виду письмових доказів) не вказують на негативний вплив батька на дитину, не передбачають обмежень для батька у спілкуванні з дитиною, окрім тих, що підлягають врахуванню з огляду на вік і рівень розвитку дитини. Колегія суддів враховує серед іншого, що роль батька у вихованні сина, власне наявність батька, який, при цьому, бажає брати участь у вихованні сина, є істотною та необхідною умовою для правильного виховання та розвитку дитини. Мати дитини не висунула та не обґрунтувала розумних заперечень щодо цього.

Отриманий на стадії судового розгляду справи висновок органу опіки та піклування загалом є обґрунтованим і об`єктивно відображає ситуацію, що склалася.

У справі слід визнати доведеним, що матір`ю дитини вчиняються фактично перешкоди батькові дитини у зустрічах та в спілкуванні з нею, відповідні доводи ОСОБА_2 не спростовані ОСОБА_1 та підтверджуються як документальними матеріалами справи, так і узгоджуються з заявленими та підтриманими правовими позиціями сторін у справі. За відсутності для того обґрунтованих і доведених причин, як це має місце в справі, перешкоди для батька у регулярному спілкуванні з сином протиправні і суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі не відповідають найкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд зауважує, що вимога батька дитини про усунення матір`ю дитини йому перешкод у спілкуванні з сином не поглинається вимогою про встановлення певного порядку (графіка) спілкування з дитиною та не розв`язується з вирішенням такої вимоги, а має самостійний характер, оскільки є загальною вимогою про усунення будь-яких неправомірних перешкод, які можуть бути різноманітними за видом і за часом вчинення.

Посилання позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 на правову позицію, висловлену судом касаційної інстанції у судовому рішенні від 13.12.2017 у справі № 321/657/16-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70903552), не може братися до уваги за правилами ст. 263 ч. 4 ЦПК України, ст. 13 ч. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки сторона послалася на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а не на постанову Верховного Суду. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилався на правову позицію, що її Верховний Суд висловив у постанові від 28.01.2019 у справі № 619/3051/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79699396) про те, зокрема, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини. Апеляційний суд не має підстав не брати до уваги таку правову позицію, позаяк вона загальнозрозуміла, передбачає пріоритет інтересів дитини, відповідає вимогам закону, усталена та відповідає суті спору, що розглядається. Утім апеляційний суд зауважує, що з огляду на особистісний характер спірних правовідносин будь-які правові позиції щодо розв`язання відповідного спору не можуть братися до уваги механічно, а повинні враховуватися з певними застереженнями, виходячи суто з конкретних обставин справи та наявних у ній доказів і матеріалів.

Суд першої інстанції врахувавши фактичні обставини справи та дії і правові позиції сторін, виходячи передусім з пріоритету інтересів дитини задовольнив первісний і зустрічний позови частково, певним чином обмежив як заявлений ОСОБА_2 порядок і графік зустрічей із сином ОСОБА_4 , так і отриманий на стадії розгляду справи порядок і графік зустрічей батька із сином, що був визначений у висновку органу опіки та піклування.

Апеляційний суд не має підстав не погоджуватися з висновками суду першої інстанції, правильність по суті та законність рішення якого не спростована апелянтом. Під час апеляційного розгляду справи сторони не знайшли можливості досягти згоди зі спірних питань. Належне виконання батьками дитини вищезгаданого порядку, встановленого судом, колегія суддів вважає наразі достатнім для реального вирішення ситуації, що склалася, та для оцінки дійсних намірів сторін, добросовісності їх дій.

Водночас суд наголошує, що відповідні обставини не належать до незмінних і можуть змінитися, зокрема, внаслідок належної і добросовісної взаємодії батьків дитини в її найкращих інтересах з метою забезпечення контакту та спілкування з обома батьками, які зобов`язані виходити передусім із інтересів дитини, яка дорослішає, сприяти один одному в інтересах дитини у здійсненні сімейних і цивільних прав та у виконанні відповідних обов`язків, не чинити всупереч закону перешкод у цьому. Батьки повинні вживати всіх можливих і залежних від них заходів для налагодження (відновлення) нормального позитивного спілкування і контакту дитини з обома батьками. Зрештою, батьки дитини вправі за домовленістю збільшити кількість зустрічей батька з дитиною, визначити інші їх порядок і тривалість, із плином часу та можливою зміною обставин не позбавлені права встановленим порядком у будь-який час по-новому врегулювати спірне питання, досягти домовленості, укласти відповідну угоду і т.ін.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2022 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 лютого 2023 року.

Судді