ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 р.	Справа № 520/13852/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 22.12.21 року по справі № 520/13852/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Харківської обласної прокуратури                  
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури у не нарахуванні та не виплаті їй заробітної плати з 26.03.2020 по 05.05.2020 у порядку та розмірах, передбачених ч.ч. 2,3-5 та 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- стягнути з Харківської обласної прокуратури на її користь недоотриману частину заробітної плати у розмірі 36 690,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні   рішення неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем порушено питання про відшкодування шкоди на підставі ч. 3 ст. 152 Конституції України, як норми прямої дії, у зв`язку з прийняттям державою закону, який визнаний неконституційним. Вважає, що предметом спору є стягнення матеріальної шкоди, спричиненої позивачу неотриманням частини заробітної плати, а саме – посадового окладу визначеного ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», оскільки положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення», визнані неконституційними. При розгляді апеляційної скарги просила врахувати правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 911/4249/16 від 17.04.2018 та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №12-46гс18 від 10.04.2018. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 12.03.1993 по 05.05.2020 ОСОБА_1 працювала в прокуратурі Харківської області.
Наказом прокуратури Харківської області №842к від 30.04.2020 ОСОБА_1 звільнена з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 05.05.2020 (а.с. 5).
Заробітна плата позивача за період роботи з 26.03.2020 по 05.05.2020 виплачувалась з урахуванням посадових окладів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач, вважаючи, що в спірний період їй виплачувалася заробітна плата у розмірі, визначеному законом, який в подальшому було визнано неконституційним, відповідач має відшкодувати їй матеріальну шкоду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата  в спірний період виплачувалася відповідачем відповідно до чинних на той час норм законодавства, в розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, подальше визнання Конституційним Судом України неконституційними норм законодавства, не свідчить про протиправність дій відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частина 4 статті 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає  Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII  (далі - Закон № 1697-VII).
Відповідно до норм ч. ч. 1, 2  ст. 81 Закону № 1697-VII,  заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років;                         2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
На підставі приписів ч. 3  ст. 81 Закону № 1697-VII, передбачено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.
Таким чином, починаючи з 15.07.2015, відбулися поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, збільшувались відповідно розміри посадових окладів працівників прокуратури.
Відповідно до положень ст. ст.  8,  13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995                       № 108/95-ВР  (далі - Закон № 108), умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього  Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Частиною 9  ст. 81 Закону № 1697-VII,  визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що кореспондується із положеннями ст.ст.  89  і  90  вказаного  Закону №1697-VII, відповідно, фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України; фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Згідно з ч. 1 та ч. 2  ст. 23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI,  будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1  ст. 51 Бюджетного кодексу України,  керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин»  (набрав чинності з 01.01.2015), внесені зміни до  Бюджетного кодексу України, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті  86, пунктів 13,  14  розділу  XIII  Перехідні положення Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру»  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто,  Бюджетним кодексом, як спеціальним  законом, який регулює бюджетні відносини, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505  Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (далі - Постанова № 505), надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою  схем посадових окладів та інші виплати.
Видатки, пов`язані з реалізацією цієї  постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці (пункти 6 Постанови № 505).
Підпунктом 1 п. 13  Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру»  (в редакції від 14.10.2014), доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього  Закону  привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим  Законом  та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом. Відповідні дії не були вчинені Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому  Законом України «Про прокуратуру», що узгоджується із постановами Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 640/3667/18 та від 07.05.2020 по справі  № 802/1179/16-а.
Вищенаведені правові норми, станом на час виникнення спірних правовідносин, неконституційними не визнавались.
Разом з тим,  рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020,  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу  VI  Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ  зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зокрема, пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішенням Конституційного Суду України  передбачено, що положення пункту 26 розділу VI  Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення  статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ  зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Разом з тим,  Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»  (далі - Закон № 113-ІХ), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим  Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Проте, пунктом 7 розділу ІІ цього ж Закону передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим  Законом  займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
При цьому, за змістом абзацу пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІX, оплата праці прокурорів на період до дня звільнення або переведення до створених прокуратур здійснюється відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників прокуратури.
Наведені положення  Закону № 113-ІX,  неконституційними у встановленому  законом  порядку не визнавались, а отже, висновки суду першої інстанції, що дія статті 81 Закону № 1697-VII  у редакції, чинній з 26.03.2020, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, є правильними.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (далі - Постанова № 1155). Постановою № 1155 не вносилися зміни про збільшення посадових окладів до  постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Колегія суддів зазначає, що прокурори, зокрема Прокуратури міста Харкова, які не були переведені на посаду прокурора в Харківську обласну прокуратуру, отримували/отримують заробітну плату відповідно до Постанови № 505. Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Харківську обласну прокуратуру, отримують заробітну плату згідно з Постановою                № 1155 та  статті 81 Закону № 1697-VII.
Таким чином, на дату розгляду даної справи, в системі органів прокуратури відбувалися зміни, супроводжувані, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур.
При цьому, виплата заробітної плати, згідно з Постановою № 1155 і статті 81 Закону                  № 1697-VII,  пов`язувалася якраз із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до  Закону № 113-ІХ).
Колегія суддів зазначає, що позивач на час розгляду даної справи, фактично не пройшла атестацію та звільнена з посади наказом прокуратури Харківської області від 30.04.2020 № 842к, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.05.2020.
Отже, розрахунок заробітку потрібно проводити на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, якщо таке було у розрахунковому періоді), який отримувала би позивач, як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на займаній посаді, тобто середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Харківської обласної прокуратури, адже її туди не переводили.
Окрім того, з набранням чинності постанови № 1155, не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до  Закону № 113-ІХ). 
Цей процес був триваючим, тож, вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови № 505 і Постанови № 1155).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 826/17798/14 (адміністративне провадження №К/9901/13106/21).
Посилання апелянта на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду у справі 911/4249/16 від 17.04.2018р., у справі №12-46гс18 від 10.04.2018р., колегія суддів вважає помилковими, оскільки  правовідносини, які були предметом розгляду у цих справах не є тотожними справі, що розглядається. З огляду на викладене, висновки, викладені у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду жодним чином не спростовують наведених вище висновків про те, що в спірний період відповідачем правомірно здійснювалося нарахування та виплата заробітної плати згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".
Відповідно, з огляду на наведене вище, вимоги позивача та відповідні доводи апеляційної скарги щодо протиправності дій Харківської обласної прокуратури (державного органу) в    частині виплати заробітної плати, зокрема, посадового окладу, визначеного ч.3 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 26.03.2020 по 05.05.2020 в розмірі, який не відповідає розміру визначеному законом, є необґрунтованими та такими, що спростовуються зазначеним вище.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з його висновками.
Всі інші доводи, які наводяться скаржником в апеляційній скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права при прийнятті  рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
З урахуванням вимог  ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі                           № 520/13852/21  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  08.02.2023 року