КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  №758/2065/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/1198/2023                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 лютого 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 4 липня 2022 року (суддя Захарчук С.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, встановлення способу участі у вихованні дитини,
 
встановив:
 
у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у його спілкуванні з онукою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити йому систематичні побачення з онукою та можливість вільного спілкування; визначити місце і час його спілкування з онукою за адресою: АДРЕСА_1 з 12год. 00хв. до 17год. 00хв. кожної суботи, в тому числі перші п`ять субот у присутності батька дитини, а в подальшому - без присутності батьків дитини.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ОСОБА_2 є його сином, а ОСОБА_3 - невісткою. Відповідачі перебувають у шлюбі та мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його онукою. Однак, у зв`язку із неприязними стосунками, які у нього склалися з сином та невісткою, вони позбавили його можливості спілкуватися з онукою та приймати участь у її житті, дарувати подарунки.
6 травня 2021 року позивач подав до Подільського районного суду міста Києва заяву, в якій посилаючись на поширення на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19 та наявність в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 2 лютого 2021 року, просив визначити наступний порядок його спілкування з онукою:
-          кожної першої та третьої неділі місяця з 11год. 00хв. до 14год. 00хв. у громадських місцях м. Києва за умови відсутності карантинних обмежень або за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
-          перші чотири зустрічі - у присутності одного з батьків онуки, в подальшому - без присутності батьків онуки;
-          допустити зміну часу зустрічей, при узгодженні з батьками.
                                                              
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 4 липня 2022 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні онуки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : за попередньою домовленістю з батьками дитини: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , встановити ОСОБА_1 систематичні побачення з онукою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у третю неділю місяця з 11год. 00хв. до 13год. 00хв. у громадських місцях м. Києва у присутності батьків дитини або одного з них, та за умови залучення педагога та/або психолога.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення графіку спілкуваннята ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі можливість вільного спілкування з онукою по телефону або інтернету, як вказано у відповіді на відзив на позовну заяву.
Позивач зазначає, що графік його побачення з онукою, зазначений у заяві від 6 травня 2021 року, є фактично ідентичним з графіком, зазначеним у висновках органу опіки на піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 3 березня 2021 року та від 9 квітня 2021 року за виключенням деяких особливостей. Однак, приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України не навів мотивів відступу від вказаних висновків, внаслідок чого скоротив втричі можливість побачення діда із онукою, що в свою чергу вказує на порушення його прав на участь у вихованні онуки.
Позивач стверджує, що встановлення в оскаржуваному судовому рішенні способів його участі у вихованні онуки за попередньою домовленістю з батьками дитини містить ознаки для маніпуляцій відповідачами своїми обов`язками, оскільки таке формулювання містить положення про попередню домовленість побачення діда із онукою з її батьками, тобто обов`язковим елементом такої домовленості повинно бути бажання батьків бачитися діду із онукою, в той час як він звернувся до суду саме для вирішення спору між батьками дитини та її дідом, а відтак в такій редакції судове рішення породить нові спори, що не відповідає принципу ефективності судового рішення.
Позивач зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням йому встановлено лише дві години побачення на місяць із своєю онукою, а тому судом першої інстанції встановлено такий графік побачення діда із онукою, який навіть менший за права засуджених у виправних колоніях на території України.
Позивач стверджує, що відвідування музею, театру, кінотеатру, зоопарку, планетарію тощо за дві години на місяць є неможливим. Взимку та в негоду - відвідування магазину, влітку - скверу біля будинку онуки, інших варіантів та місць побачень за графіком, зазначеним у рішенні суду, є замалим та таким, що не відновлює в достатній мірі його права на побачення із своєю онукою.
Позивач вважає, що встановлення оскаржуваним судовим рішенням побачення діда із онукою та ще й виключно у громадських місцях суперечить логіці стороннього спостерігача, оскільки виконання рішення суду може бути фактично унеможливленим у випадку введення на території України (регіону) червоної карантинної зони, незадовільних погодних умов тощо, що позбавить діда побачення із онукою, в той час як побачення онуки на території помешкання діда може запобігти вказаним ризиками.
Позивач зазначає, що матеріали справи не містять доказів його асоціальної поведінки або іншої інформації, яка б могла свідчити про неприйнятну поведінку, а тому він зможе налагодити контакт із онукою. Разом з цим, присутність батьків є необхідною 
                                                                      
виключно на перших етапах побачення діда з онукою, чого судом першої інстанції також до уваги взято не було.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити її без задоволення, скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позовну заяву без задоволення, посилаючись на те, що на момент подачі позовної заяви онуці позивача виповнилося 5 років. Протягом вказаних п`яти років дитина проживала із батьками, спілкувалася із своїми рідними бабусями та жодного разу не зустрічалася із позивачем, він жодного разу не приходив у гості та не передавав жодним способом вітань зі святами, в тому числі і з днем народження.
Відповідачі стверджують, що складні відносини між ними і позивачем та неможливість одностороннього налагодження стосунків, унеможливлює перебування ОСОБА_2 разом із позивачем. Крім того, онука позивача жодного разу не зустрічалася із дідом, для дитини позивач є сторонньою людиною, згадування про якого викликає у дитини значне збентеження.
Також відповідачі зазначають, що онука позивача є творчою дитиною, і вони намагаються розвивати у дитини такі здібності. Кожної суботи з 11.30год до 12.30год вона займається на позашкільних курсах з малювання та з 15.30год до 16.30год валяння шерсті. Відповідно до віку дитини, вона потребує обіднього відпочинку, тому в перерві між заняттями, дитина відпочиває.
Враховуючи вищезазначене, відповідачі вважають, що позивач фактично просить позбавити їх можливості виховувати дочку у вихідні дні, що призведе до порушення переважного права на особисте виховання дитини, а тому і позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.150-151), що підтверджується врученням поштового відправлення уповноваженій особі 23 січня 2023 року (с.с.197), двічі у судове засідання своїх представників на направила.
ОСОБА_3 направила на електронну пошту Київського апеляційного суду заяви про розгляд справи у її відсутність (с.с.179-180, 201-203).
Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність зазначених учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 , який просив рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , батьками якої є відповідачі.
Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 та дідом ОСОБА_6 .
25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання можливості спілкування з онукою ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що батьки дитини чинять йому перешкоди у спілкуванні з онукою.
У висновках органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 3 березня 2021 року та від 9 квітня 2021 року зазначено про доцільність визначити діду ОСОБА_1 час спілкування зі своєю малолітньою онукою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її психоемоційного та фізичного стану здоров`я, особистої прихильності до кожного з    батьків, бажання, вікові потреби та розпорядок дня дитини, з дотриманням графіку роботи 
                                                                           
навчальних закладів, в яких малолітня ОСОБА_5 отримує відповідну освіту та додаткового навчання (секції, гуртки тощо), із завчасним повідомленням та домовленістю з батьками (засобами телефонного, поштового, електронного або іншого способу зв`язку), наступним чином:
1) кожної першої та кожної третьої неділі місяця з 12год. 00хв. до 15год. 00хв. дід проводить час зі своєю онукою у громадських місцях на всій території міста Києва (що узгоджені з батьками дитини заздалегідь), у присутності батьків дитини: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (одного з них) та за умови залучення соціального педагога та/або психолога з метою створення безпечного простору для налагодження психоемоційного контакту та зменшення ознак тривожного стану дитини;
2) рекомендовано діду ОСОБА_1 та батькам дитини - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 забезпечити присутність соціального педагога та/або психолога під час зустрічей діда зі своєю онукою;
3) повторно рекомендовано діду - ОСОБА_1 та батькам дитини - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для визначення способів гармонійного розвитку та емоційного комфорту дитини (с.с. 78-80, 87-89).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у спілкуванні з онукою.
Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Визначаючи спосіб участі діда у вихованні та спілкуванні з онукою, суд першої інстанції виходив з того, що у малолітньої ОСОБА_7 сформований надійний тип емоційної прив`язаності до батьків, позивач у її житті відсутній, дитина його визначає, як «плохой человек». 
Проте, повністю погодитися з визначеним судом способом участі діда у спілкуванні з онукою колегія суддів не може, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
                                                              
Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 
Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). 
ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).
Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені 
у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 20221 року у справі № 638/12278/15.
При цьому наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачами та 
                                                                     
позивачем не є підставою для обмеження прав останнього на спілкування з онукою.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач має негативний вплив на онуку.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач має право на спілкування зі своєю онукою та має право приймати участь у її вихованні, не дивлячись на заперечення відповідачів з цього приводу.
Разом з цим, визначаючи спосіб участі діда у спілкуванні з онукою та зазначаючи, що таке спілкування повинно відбуватися за попередньою домовленістю з батьками дитини, суд першої інстанції не врахував неприязнені стосунки, які склалися між позивачем та відповідачами, та категоричне заперечення відповідачів проти зустрічей діда з онукою.
Зазначаючи, що побачення діда з онукою повинні відбуватися за умови залучення педагога та/або психолога, суд першої інстанції не визначив, якого саме педагога необхідно залучити до зустрічей діда з онукою, а також не встановив наявності підстав для залучення до таких зустрічей психолога.
При цьому, під час апеляційного розгляду було встановлено, що відповідачі свідомо відмовилися від можливості налагодити стосунки між ними, дитиною та позивачем за участю психолога, вважаючи, що це не є доцільним.
Також колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції визначено недостатньо часу для спілкування діда з онукою, а зазначення, що такі зустрічі можуть відбуватися тільки у громадських місцях м. Києва, позбавляє можливості діда спілкуватися з онукою у разі встановлення у країні карантинних заходів або інших обмежень відвідування громадських місць.
Матеріали справи не містять доказів, що спілкування діда з онукою за місцем проживання діда у присутності батьків або одного з них може негативно вплинути на психологічний та фізичний стан дитини.
У разі неможливості батька дитини бути присутнім на таких зустрічах, враховуючи вкрай неприязнені стосунки, які склалися між батьком та сином, зустрічі діда та онуки можуть проходити у присутності матері дитини.
Колегія суддів вважає, що спілкування діда з онукою двічі на місяць може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії» ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року).
Разом з цим, враховуючи, що дитина не знайома з позивачем, для налагодження контакту між дідом та онукою необхідний час, колегія суддів вважає за необхідне визначити, що зустрічі повинні проходити за участю батьків або одного з них. У разі налагодження контакту між дідом та онукою, за погодженням з батьками такі зустрічі можуть відбуватися у відсутності батьків.
Вимоги апеляційної скарги про ухвалення судового рішення про надання позивачу вільного спілкування з онукою по телефону або інтернету, як вказано у відповіді на відзив на позовну заяву, задоволенню не підлягають, оскільки не були предметом судового розгляду.
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Уточнюючи свої позовні вимоги у травні 2021 року, позивач не заявив позовні вимоги про надання йому можливості вільно спілкуватися з  онукою по телефону або інтернету, а відтак апеляційний суд не має правових підстав для вирішення цих вимог.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що вказані вимоги були викладені у відповіді на відзив на позовну заяву, є безпідставними, оскільки вказаний документ таких вимог не 
                                                                         
містить.
Доводи відповідачів, що зустрічі діда з дитиною у вихідні дні позбавить права батьків проводити вихідні з дитиною, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, визначаючи дні та часи зустрічі діда з онукою, колегія суддів враховує інтереси не тільки діда, а і батьків та дитини, які мають тривалий час для спілкування між собою, у тому числі і у вихідні дні.
Вимоги відповідачів, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог, не підлягають розгляду апеляційним судом, оскільки відповідачі не подавали апеляційну скаргу на рішення суду, погодившись з судовим рішенням, у тому числі і в частині надання позивачу можливості спілкуватися з онукою.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, однак висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення способу участі діда у вихованні та спілкуванні з онукою.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 4 липня 2022 року змінити в частині визначення способу участі діда ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити спосіб участі діда ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення часу зустрічей діда з онукою кожної першої та третьої неділі місяця з 12год. до 15год. у громадських місцях або за місцем проживання діда ОСОБА_1 у присутності батьків або одного з них. За погодженням із батьками побачення можуть відбуватися без участі батьків.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк