Ухвала
 
13 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 205/1567/22
провадження № 61-1771cк23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року у складі судді: Приходченко О. С., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення власника і виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила: усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_2 в указану квартиру; виселити з квартири ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення. 
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунено перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
02 лютого 2023 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволених позовний вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року справу № 205/1567/22 на підставі частини шостої статті 19 ЦПК України визнано малозначною. 
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року про можливість її оскарження до Верховного Судуне є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення власника і виселення.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                   В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков