Справа № 127/5156/23 
Провадження № 33/801/307/2023
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 1732 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1732 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 170 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 гривень.
У постанові суду зазначено, що 25 січня 2023 року близько 09:00 год ОСОБА_1 за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив насильство психологічного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме виражався до неї нецензурною лайкою, не давав доступу до спільної кухні та другого поверху будинку.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що наявність складу адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 підтверджуються доказами, що містяться у матеріалах справи.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що інкримінованого йому правопорушення він не вчиняв. ОСОБА_2 хворіє та стоїть на обліку в неврологічному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні імені академіка ОСОБА_3 . За останні роки її стан різко погіршився, а поведінка стала неадекватною. ОСОБА_2 сама постійно провокує сварки, веде себе агресивно та безпідставно викликає патрульну поліцію. Ніякого психологічного чи фізичного насильства відносно останньої ним не вчиняється. 
Зазначає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні указаного адміністративного правопорушення. 
Указує, що відповідно до протоколу, правопорушення було вчинено 25 січня 2023 року, тоді як сам протокол про адміністративне правопорушення складено 01 лютого 2023 року.
Однак, судом першої інстанції вказані обставини залишені поза увагою. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини та просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_2 та її захисник в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що 25 січня 2023 року її колишній чоловік перешкоджав їй в користуванні кухнею та другим поверхом будинку, а також не надавав доступ до керування опаленням, що підтверджується актом обстеження житлових умов сім`ї від 24 січня 2023 року. У зв`язку з цим вона 01 лютого 2023 року звернулась в поліцію з відповідною заявою. 
Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілої та її захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 187373 від 01 лютого 2023 року, ОСОБА_1 25 січня 2023 року близько 09:00 год за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив насильство психологічного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме виражався до неї нецензурною лайкою, не давав доступу до спільної кухні та другого поверху будинку, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 1732 КУпАП.
Приписами частини першої статті 1732 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Норма статті 1732 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були вчинені.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 1732 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Економічним насильством є форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушувати до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
З аналізу наведених норм Закону слідує, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 1732 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 187373 від 01 лютого 2023 року, ОСОБА_1 25 січня 2023 року близько 09:00 год за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив насильство психологічного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме виражався до неї нецензурною лайкою, не давав доступу до спільної кухні та другого поверху будинку.
Апеляційний суд, звертає увагу на те, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за своїм змістом не містять обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1732 КУпАП, оскільки невід`ємною складовою цього адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення. 
Водночас, жодним із наявних у справі доказів не підтверджено вчинення  ОСОБА_1  такої форми домашнього насильства як психологічне насильство, чи можливого завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, окрім цього з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається чи викликали дії  ОСОБА_1  будь-які наслідки, передбачені пунктом 14 частини першої статті Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Під час заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 01 лютого 2023 року інспектор СПДН ВП старший лейтенант ОСОБА_4 визначив низький рівень небезпеки кривдника та не відмітив жодних можливих ризиків для потерпілої.
Крім того, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розлучення склались напружені стосунки, які час від часу призводять до конфліктів з викликом працівників поліції та залученням інших державних органів. ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї неправомірних дій з боку ОСОБА_1 , а також неодноразово зверталась до суду із різними заявами відносно останнього, а саме про стягнення аліментів та видачу обмежувального припису. З цих приводів існує ряд рішень судів та відповідей з правоохоронних органів. 
Разом з тим, ОСОБА_1 до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягувався, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом порядку винесено не було, рішення про видачу обмежувального припису не приймалось. 
Відтак, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність в діях  ОСОБА_1  події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1732 КУпАП. 
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, з урахуванням інших встановлених у справі обставин, не може свідчити про вчинення  ОСОБА_1 психологічного та економічного насильства в розумінні вимог статті 1732 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Суд першої інстанції вирішуючи справу не звернув увагу на зазначені обставини. 
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення  ОСОБА_1 дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та які б свідчили про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1732 КУпАП.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі не доведення події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною восьмою статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Виходячи з наведеного, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1732 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 245, 280, 293, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року скасувати. 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 1732 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду:  В. В. Оніщук