ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 р. 	Справа № 440/15672/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, по справі № 440/15672/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Національної поліції в Полтавській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – ГУ НП в Полтавській області), в якому просив суд:
 - визнати протиправними дії ГУНП в Полтавській області щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності ОСОБА_1 
- скасувати, як незаконний, висновок ГУНП в Полтавській області від 18.10.2021 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , яким встановлено відсутність підстав для її виплати;
- зобов`язати ГУНП в Полтавській області з урахуванням п. 3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на підставі заяви від 21.09.2020 про виплату ОГД у разі втрати працездатності.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність висновку відповідача від 18.10.2021 про встановлення відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», складеного за результатами повторного розгляду заяви позивача на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 440/967/21 від 15.09.2021. Вважає, що ГУНП в Полтавській області проігноровано висновки суду апеляційної інстанції та безпідставно повторно відмовило у здійсненні нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при втраті працездатності за п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію». Вважає, що з метою уникнення додаткового звернення до суду та поновлення порушеного права позивача належним способом захисту є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 у справі №440/15672/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, код ЄДРПОУ 40108630) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18.10.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, на підставі Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 та з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено. 
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 у справі № 440/15672/21, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги послався на невмотивованість висновку суду першої інстанції щодо наявності права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, встановленого рішенням суду у справі № 440/967/21, який відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню під час розгляду справи № 440/15672/21 та не може ставитися під сумнів відповідачем.
Зазначив, що до розгляду цієї справи, питання наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» було предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій у двох справах - № 440/7777/20 та № 440/967/21.
Так, по справі № 440/7777/20 суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що оскільки проведення спортивних занять, зокрема, гри у волейбол, під час якої ОСОБА_2 було травмовано, безпосередньо не пов`язано із забезпеченням охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, правових підстав для призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» - немає. Водночас, по справі № 440/967/21 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нещасний випадок з позивачем є таким, що «трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків». При цьому, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та висновків суду.
Однак, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 97 вказаного закону встановлюють різні обставини визначення поліцейському інвалідності, за наявності яких у особи виникає право для отримання допомоги грошової допомоги у разі втрати працездатності, що залишилося поза увагою суду першої інстанції. Так, у судовому рішенні всупреч вимогам пп. 5, 6 ч. 4 ст. 246 КАС України взагалі не було визначено, на підставі якого пункту ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» ГУНП в Полтавській області зобов`язано розглянути матеріали на виплату одноразової грошової допомоги позивачу.
Вважає, що вирішальним при встановленні наявності у особи права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» є те, що обов`язки, які ця особа виконувала в момент отримання травми, обов`язково повинні бути безпосередньо пов`язані з виконанням одного із завдань чи повноважень поліції чи міліції. При цьому, можливість призначення спірної допомоги позивачу саме за п. 3 ч. 1 ст. 97 вказаного закону вже розглядалось в межах справи № 440/7777/20, в якій суди дійшли висновку про відсутність зв`язку між отриманою ОСОБА_1 травмою та виконанням обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції, отже, згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України така обставина не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи. Натомість, суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги лише ті висновки, які викладені у рішенні суду по справі № 440/967/21, та фактично проігнорував висновки суду по справі № 440/7777/20, що і призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26 жовтня 1995 року по 06 листопада 2015 року перебував на службі в МВС України, а з листопада 2015 року по 30 червня 2020 року - в Національній поліції.
24 січня 2002 року ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків на посаді старшого інспектора групи комплектування відділу по роботі з особовим складом Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, перебуваючи в приміщенні спортивної зали Кременчуцького МУ на заняттях з фізичної підготовки, під час гри у волейбол, отримав від когось з гравців удар в область лівого коліна, після чого на деякий час втратив свідомість; на лікарняному перебував до 28.02.2002 з діагнозом «розрив зв`язок лівого колінного суглобу».
05 квітня 2017 року Комісією ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5*, що стався 24 січня 2002 року близько 11 год. 0 хв.
Цього ж дня начальником ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області затверджено акт № 2 про нещасний випадок.
За висновками зазначених актів, подія, яка трапилася із ОСОБА_1 , є нещасним випадком при виконанні службових обов`язків відповідно до пункту 2.1 Порядку № 1346.
22 червня 2020 року позивача було оглянуто військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області», де відповідно до свідоцтва про хворобу від 22 червня 2020 року № 147/с йому встановлено діагноз, що пов`язаний з проходженням служби в поліції.
Згідно з витягом з наказу № 271 о/с від 30.06.2020 підполковника поліції ОСОБА_1 (0061479), заступника начальника Кременчуцького відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу), 30 червня 2020 року.
21 вересня 2020 року МСЕК видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 095130, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безтерміново, з зазначенням причини інвалідності "травма пов`язана з виконанням службових обов`язків".
21 вересня 2020 року позивачем подано заяву (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.
Листом від 14.12.2020 № 29/М-31/Оп відповідачем повідомлено, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги, які були сформовані відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, наказу МВС України від 11.01.2016 № 4 (у редакції наказу МВС України від 21.09.2017 року № 788 та наказу МВС України від 05.04.2019 № 249) та 14.12.2020, розглянуті комісією ГУНП в Полтавській області на підставі пп.3 п.1 ст. 97 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (зі змінами).  На виконання п. 1 розділу III Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, зазначеного вище, службою державного нагляду за охороною праці опрацьовані надані ОСОБА_1 матеріали розслідування нещасного випадку, щодо відповідності їх вимогам Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок), та встановлено, що акти розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 24.01.2002, оформлені з порушенням вимог вказаного Порядку, а саме обставини події протирічать кваліфікації нещасного випадку. Усі документи на призначення вказаної допомоги мають бути достовірними та відповідати вимогам законодавства. Ураховуючи вищевикладене, комісією ГУНП в Полтавській області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 14.12.2020 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі № 440/967/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 року по справі № 440/967/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі № 440/967/21 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності. Скасовано висновок від 14.12.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю підстав для виплати такої допомоги. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно, з урахуванням п. 4, розглянути заяву (рапорт) від 21.09.2020 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, з урахуванням висновків суду.
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 ГУНП повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 21.09.2020 з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та листом від 18.10.2021 №29/М-196 повідомило про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати висновок про призначення одноразової грошової допомоги від 18.10.2021.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного висновку відповідача про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки факт наявності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги вже було встановлено судом в межах розгляду справи № 440/15672/21, а тому згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню та не може ставитися під сумнів відповідачем.
Обираючи належний та допустимий спосіб захисту порушеного права позивача, суд врахував, що позивач вже вдруге звертається до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, а відповідач вдруге відмовляє, отже, слід зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, враховуючи приписи Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 та висновки суду у цій справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII).
Конституційним Судом України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) було констатовано, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема: 
- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII);
- визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (пункт 4 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII).
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону № 580-VIII).
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VIII передбачено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: 
а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
Водночас, розміри одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті у разі визначення інвалідності поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, та прийняття рішення про виплату, передбачено у п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VIII, а саме інвалідності :
а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права (ч. 6 ст. 100 Закону № 580-VIII).
Порядок та умови, що визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських у тому числі курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади (далі - органи державної влади), передбачені Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (далі - Порядок № 4).
Положеннями пункту 4 розділу І Порядку № 4 визначено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського.
Так, відповідно до підп. 2 п. 4 розділу І Порядку № 4 під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
В той же час, згідно з пп. 4 п. 4 розділу 1 Порядку № 4 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності поліцейського пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Порівняльний аналіз вищенаведених норм Закону № 580-VIII та Порядку № 4 дозволяє колегії суддів дійти висновку, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського призначається особам, які мають на це право в залежності від обставин, за яких було втрачено працездатність чи встановлено інвалідність, а розмір вказаної соціальної виплати в залежності від причин, зазначених у пункті 4, врегульовано різними пунктами ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII.
Колегією суддів встановлено, що позивач вважає, що у спірних правовідносинах наявні обставини, за яких одноразова грошова допомога має бути призначена та виплачена ОСОБА_1 саме на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII.
Колегія суддів зазначає, що положення п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII застосовується виключно за одночасного поєднання таких умов, як причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення. 
Так, інвалідність повинна наступити внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції.
Причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена пораненням (контузії, травми або каліцтва), отриманим під час виконання нею службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 823/1225/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 812/484/18.
Виходячи зі змісту пп. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 4, поліцейський вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України "Про Національну поліцію", у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України "Про міліцію".
Основні завдання та повноваження міліції визначено статями 2 та 10 Закону України "Про міліцію" у редакції, чинній на момент отримання позивачем травми,  тобто станом на 2002 рік.
Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист  їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків. 
При цьому, перелік обов`язків, які міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана виконувати, встановлено ст. 10 Закону України «Про міліцію». 
Вказані положення узгоджуються також і з приписами статей 2 та 23 Закону України "Про Національну поліцію", якими визначено основні завдання та повноваження Національної поліції.
Отже, зі змісту вищенаведених правових положень вбачається, що єдиною підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги на підставі п. 3 ч. 1 Закону № 580-VIII є встановлення факту отримання особою травми, що призвела до інвалідності саме під час виконання нею службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, конкретний та вичерпний перелік яких, встановлений ст. 23 Закону № 580-VIII та ст. 10 Закону України "Про міліцію".
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав травму, через яку в подальшому йому було встановлено інвалідність, саме під час проведення спортивних занять, зокрема, гри у волейбол, під час якої позивача травмовано.
Колегія суддів звертає увагу, що питання наявності підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги за п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII було досліджено судами першої та апеляційної інстанцій в межах справи № 440/7777/20, за наслідками розгляду якої  прийнято постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021. 
Так, судом апеляційної інстанції у вказаній справі було встановлено, що проведення спортивних занять, зокрема, гри у волейбол, під час якої позивача травмовано, не передбачено вищенаведеними статтями Законів, та безпосередньо не пов`язано із забезпеченням охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а тому правових підстав для призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII немає.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, позивач за фактом гри у волейбол, під час якої його травмовано, не має права на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на обставини, які були встановлені судом в межах розгляду справи № 440/967/21 у постанові Другого апеляційного адміністративного суду  від 15.09.2021, оскільки предмет спору в даних справах є різним, а саме судом у справі № 440/967/21 було досліджено наявність підстав для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII та зобов`язано ГУ НП в Полтавській області повторно на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, в той час, як у справі № 440/15672/21 позивач звернувся з вимогою про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на підставі іншої норми права, а саме п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII.
При цьому, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 у справі № 440/967/21, однак, просить суд зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на підставі іншої норми права, а саме п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII, за якою раніше у справі № 440/15672/21 судом відмовлено в задоволенні позову.
Крім того, колегія суддів зауважує, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Відтак, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Колегія суддів також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21.11. 2019 у справі № 802/1933/18-а.
Отже, у випадку наявності обставин, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, такі вимоги не повинні розглядатися у позовному провадженні.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 у справі № 440/967/21 порушені його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
Враховуючи викладене, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі № 440/15672/21 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327 – 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 по справі № 440/15672/21 - скасувати.
Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова