Постанова
Іменем України 
 
14 лютого 2023року
м. Київ
справа № 753/24050/17
провадження № 51- 1682км22 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 , , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: 02 липня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року                   ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК до призначеного покарання за даним вироком частково зараховано невідбутий строк покарання призначеного за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2013 року і остаточно визначено                  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. Закону № 838-VIIIвід 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення  у період з 01 грудня 2017 року по 04 грудня 2017 року та з 24 грудня 2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Згідно з вироком, 03 вересня 2012 року о 23.30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Заслонова, 18, у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, незаконно придбав за грошові кошти в сумі 450 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований масою 0,017 г, який став незаконно зберігати при собі для власного вживання, без мети збуту.
04 вересня 2012 о 00.05 год по вул. Севастопольській, 5, в м. Києві,  ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, у якого виявлено та вилучено медичний шприц, в якому знаходився вищезазначений наркотичний засіб - опій ацетильований масою 0,017 г, який ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року вирок суду першої інстанції щодо   ОСОБА_7 змінено. На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 21 січня 2011 року по 07 квітня 2011 року, з 01 грудня 2017 року по 04 грудня 2017 року та з 24 грудня 2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_7 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання та апеляційний суд під час перевірки вироку, не врахували незадовільний стан здоров`я засудженого ОСОБА_7 , який переніс інсульт, оперативне втручання та має інвалідність ІІ групи. При цьому зазначає, що в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 не може отримувати належного лікування, що на думку захисника, суперечить практиці Європейського суду з прав людини в контексті порушення ст. 3 Конвенції. Вказує на те, що апеляційний суд не взяв до уваги доводи апеляційної скарги засудженого про пом`якшення покарання, а також просить зменшити розмір призначеного ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі ніж передбачено законом за даний злочин. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення касаційної скарги і просив судові рішення залишити без зміни. 
Інші учасники кримінального провадження повідомлені про час та місце розгляду касаційного провадження щодо ОСОБА_7 , проте в судове засідання вони не з`явилися, клопотань про відкладення його розгляду не надали. Отже наявні всі підстави для розгляду даного кримінального провадження по суті.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи захисника щодо істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворості призначеного  ОСОБА_7 покарання, є необґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи зі змісту ст. 69 КК, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе з урахуванням даних про особу обвинуваченого та лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Як убачається з матеріалів провадження, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, послався у вироку на те, що засуджений вчинив нетяжкий злочин, щиро розкаявся, має посередню характеристику, проте перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психотропних речовин, синдромом залежності, а також ухилявся від суду протягом судового провадження у суді першої інстанції. Обтяжуючі покарання обставини були відсутні. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення засудженого  ОСОБА_7 та попередження скоєння нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі, яке й передбачено санкцією ч. 2 ст. 309 КК. 
Крім того, суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2013 року за ч. 1    ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, правильно пославшись на необхідність зарахування йому у строк покарання невідбуте покарання за попереднім вироком, остаточно призначив  ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
Враховуючи вищезазначені мотиви, колегія суддів касаційного суду вважає, що  наявність встановленої судом пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що ОСОБА_7  має незадовільний стан здоров`я і потребує лікарського нагляду, не дають підстав для висновку про те, що в провадженні є обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, та в цілому не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного покарання.
Зважаючи на наведене, підстав для призначення ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 309 КК, про що просить у касаційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.
За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, дані, які б вказували на явну несправедливість призначення засудженому ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, відсутні.  
Отже, з урахуванням вищевказаних конкретних обставин кримінального провадження та з огляду на положення статей 50, 65 КК, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Тому, підстав вважати, що обране ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, не відповідає тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого та є явно несправедливим через суворість, немає.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого  ОСОБА_7 , то рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими. 
За таких обставин, касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, 
ухвалив: 
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                     ОСОБА_3