ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 р.	Справа № 480/9632/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т
            представник позивача Хурсенко С.О.
            представник відповідача Великодна Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 06.12.21 по справі № 480/9632/21
за позовом             ОСОБА_1      
до           Сумської митниці                      
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 23.06.2021 №0000521419 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 4079,30 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 23.06.2021 №0000531419 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 8974,46 грн.
Відповідно до протокольної ухвали від 24.11.2021 суд замінив відповідача Слобожанську митницю Держмитслужби на належного відповідача - Сумську митницю.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що  ним  був розмитнений ввезений із США для власних потреб легковий автомобіль. Однак, ним було отримано акт документальної невиїзної перевірки від 14.06.2021, складений посадовими особами Слобожанської митниці Державної митної служби України, де вказано про виявлене порушення: не декларування в повному обсязі витрат на транспортування автомобіля та інші послуги, які сплачені громадянином України ОСОБА_1 на рахунок транспортної компанії за перевезення транспортного засобу у контейнері. У зв`язку з виявленими порушеннями, Слобожанською митницею Держмитслужби були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 23.06.2021. На думку позивача, перевірка є незаконною, оскільки проведена за умов встановленого мораторію на період дії карантину та з підстав, не визначених законом. 
Також позивач зазначив, що про відсутність в його діях порушень положень МК України, щодо правильності визначення бази оподаткування, з огляду на те, що при визначенні бази оподаткування (загальної фактурної вартості товарів за митною декларацією) відповідачем враховувалися як документи, надані уповноваженою особою позивача так і визнані раніше митним органом митні вартості аналогічних товарів (на виконання положень ст. 64 МК України). Так, відповідач зазначає, що при визначенні загальної митної вартості товарів позивач не врахував транспортних витрат. Проте, відповідно до зазначеної вище ст. 64 МК України, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. З наведеного слідує, що визначаючи загальну фактурну вартість товарів за митною декларацією, митний орган враховує подані декларантом документи, що містять числові значення митної вартості, та визнані раніше митним органом митні вартості, до яких включаються, в тому числі, і витрати на транспортування товарів. Отже, при проведенні документальної невиїзної перевірки, відповідачем протиправно визначено базу оподаткування за митною декларацією від 25.05.2018 № UA 805180/2018/009777. 
На переконання позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті поза межами встановленого статтею 102 Податкового кодексу України строку давності. Крім того, позивач зауважив на тому, що законодавство, яке регулює спірні правовідносини, не передбачає права митних органів під час проведення документальної невиїзної перевірки, застосовувати інший метод визначення митної вартості, аніж був застосований безпосередньо при розмитненні товару. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що  Наказом Слобожанської митниці № 180 від 26.05.2021 була призначена документальна невиїзна перевірка дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією № UA805180/2018/009777 від 25.05.2018.
За результатами перевірки Слобожанською митницею складений акт № 42/21/7.14-19/ НОМЕР_1 від 14.06.2021, яким встановлено порушення ОСОБА_1 частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52,  частини 1 статті 257, статті 295 та частин 1,2 статті 368 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією № UA805180/2018/009777 від 25.05.2018 на загальну суму 3263,44 грн, а також порушення пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість на загальну суму 7179,57 грн (а.с. 12-16)
На підставі акту перевірки Слобожанською митницею прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.06.2021:
- № 0000521419 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 4079,30 грн;
- № 0000531419 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на загальну суму (з урахуванням штрафних санкцій) 8974,46 грн.
Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару як бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою ст. 1 Митного кодексу України визначено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно із ст. 345 Митного кодексу України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:
- правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
- обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;
- правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
- відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;
- законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України”.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
За приписами частин 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Пунктом другим ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з ч. 21 ст. 58 Митного кодексу України використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ч.1 ст.257 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 368 Митного кодексу України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.
Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.
У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
Пунктом 36.1 ст.36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 391 цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, Наказом Слобожанської митниці № 180 від 26.05.2021 була призначена документальна невиїзна перевірка дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією                № UA805180/2018/009777 від 25.05.2018.
У Наказі зазначено, що перевірку призначено на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 1 частини 3 статті 345, пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідних положень" Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VI та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №27/117/24/6-2021.
Отже, Наказ від 26.05.2021 року № 180 про проведення перевірки відповідає вимогам пункту 1 частини 2 ст. 351 Митного кодексу України.
Таким чином, колегія суддів вважає хибними посилання скаржника на безпідставність наказу про проведення перевірки, оскільки в наказі не визначені передбачені законом фактичні підстави для проведення перевірки, а є лише посилання на п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, яке не конкретизує підставу перевірки, оскільки такі доводи спростовуються вищевикладеним.
Так, за результатами перевірки Слобожанською митницею складений акт № 42/21/7.14-19/ НОМЕР_1 від 14.06.2021, яким встановлено порушення ОСОБА_1 частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52,  частини 1 статті 257, статті 295 та частин 1, 2 статті 368 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією № UA805180/2018/009777 від 25.05.2018 на загальну суму 3263,44 грн, а також порушення пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість на загальну суму 7179,57 грн (а.с. 12-16)
Як вбачається з акту перевірки, підставами для висновків відповідача про порушення ОСОБА_1 митного законодавства слугували наступні обставини.
Так, Одеською митницею ДФС за митною декларацією здійснено митне оформлення товару "Легковий автомобіль, що був у використанні марки Mitsubishi модель Outlander sport SE, календарний рік виготовлення 2014", митне оформлення якого здійснено за митною декларацією № UA805180/2018/009777 від 25.08.2018.
Митна вартість товару у розмірі 102599,50 грн. визначена декларантом за другорядним методом визначення митної вартості (резервний метод).
При заповненні митної декларації, умови поставки згідно ІНКОТЕРМС не застосовувались (наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 "Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа").
Одержувачем товару (графа 8 МД) є громадянин України ОСОБА_1 . Особою відповідальною за фінансове врегулювання (графа 9 МД) є громадянин України ОСОБА_1 .
Згідно задекларованих у вказаній митній декларації відомостей та наданих до митного оформлення документів постачання товару здійснено компанією “COPART. INC. MEMBER WIRE ACCOUNT Copart Corporate Headquarters 4665. Buisness Center Drive Fairfiejd. CA 94534 USD.
Перевезення товарів на митну територію України здійснено морським транспортом із використанням контейнеру № ZCSU8467922, доставка з NEWARK (США) до порту м.Одеса (Україна).
До митного оформлення громадянином ОСОБА_1 через уповноважену особу серед іншого надано інвойс від 28.02.2018 № 28/02 складений для сплати “Denis Siryk, Sumy, Ukraine”, коносамент від 12.03.2018 № 1803822, висновок експертного дослідження про вартісні характеристики товару № ISO-18 від 25.05.2018, інші документи необхідні для митного оформлення.
Загальна фактурна вартість товарів за наведеною митною декларацією задекларовано на рівні 3718,00 дол. США, загальну митну вартість товарів задекларовано на рівні 102599,50 грн., загальна вага (згідно наданого коносаменту) становить 1485,06 кг.
Аналізом відомостей зазначених відправником у складеному інвойсі від 28.02.2018 №28/02, перевіркою встановлено відсутність базисних умов поставки згідно ІНКОТЕРМС, а так само зазначення будь-яких інших складових митної вартості окрім ціни його продажу у країни експорту.
ОСОБА_1 при визначенні митної вартості не враховано такої складової як транспортні витрати, а так само не надано до митного оформлення будь-які документи, що містять в собі вартісні показники транспортних витрат по доставці товару від країни відправлення до митного кордону України.
Слобожанською митницею Держмитслужби отримано лист Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 (вх.2225/8.7 від 12.02.2021), яким серед іншого до митниці було надано інформацію банківської установи щодо здійснення платіжних транзакцій з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснено громадинами України на іноземні рахунки з метою оплати за придбані у Сполучених Штатах Америки транспортні засоби, а також про перерахування коштів за отримані послуги з їх транспортування на митну територію України (а.с.86).
Листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, митниці додатково надано копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти у іноземній валюті на рахунки іноземних фірм (аукціони) та надано дозвіл митниці відповідно до статті 222 КПК України на використання цих даних (а.с.88).
За результатами опрацювання наданої інформації встановлено, що через АТ КБ "ПриватБанк" Сірик Д.С. здійснив сплату коштів за платіжним дорученням від 25.04.2018 (SW241425031862) у розмірі 1250,0 дол. США (32634,40 грн. за курсом НБУ на дату оформлення митної декларації) на рахунок Atlantic exspress corp. (3/US/IL,CHICAGO) згідно інфойсу від 26.03.20418 №193023 (а.с.89).
Зазначений платіж було здійснено ОСОБА_1 за логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу із зазначенням наступного призначення: “Freight servise 2015 MATSUBISI OUT LANDER 4A4AR4AU2FE0022338 25798938 Ivv. 193023, Mar/26/2018 Booking ZIMUORF0767556, Container/ACC/PVTBUS44/ZCSU8467922, non-profit, COS:US” (а.с.89).
Отже, перевіркою встановлено не декларування в повному обсязі витрат на транспортування транспортних засобів (вантажне відправлення) та інші послуги, які сплачені громадянином України ОСОБА_1 на рахунок транспортної компанії за перевезення транспортних засобів у контейнері та не враховані в повному обсязі декларантом при визначенні митної вартості товару, що є порушенням законодавства України з питань оподаткування платником податків за митною декларацією № UA805180/2018/009777 від 25.05.201:
- частини 1, 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58, частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита на загальну суму 3263,44 грн;
- пункту 190.1 статті 190, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товару на загальну суму 7179,57 грн.
Враховуючи викладене, митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товару як бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.
Позивач, не погоджуючись з висновками відповідача, зазначає про незаконність проведення перевірки, посилаючись на встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року та на безпідставність наказу про проведення перевірки.
Так, відповідно до підпункту 52-2 пункту 10 розділу XX Податкового кодексу України установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Проте, Законом України від 16.10.2020 №466-IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві” (набрав чинності з 23.05.2020) пункт.75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом третім, згідно з яким види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Відтак мораторій на проведення документальних перевірок контролюючими органами не розповсюджується на митні органи з 23.05.2020.
Строки давності відповідно до підпункту 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Податкового кодексу України та абзацу десятого пункту 52-1 підрозділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України зупиняються на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Отже, документальна невиїзна перевірка дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства з питань митної справи проводилась в межах встановлених законодавством строків.
Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що у разі, якщо митний орган приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про  донарахування податкових зобов 'язань, з огляду на наступне.
Як зазначив представник відповідача, під час митного оформлення у митного органу були відсутні дані, які б свідчити про те, що декларантом подані неповні (недостовірні) дані, були відсутні і підстави для витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості. Відповідні ознаки, що свідчили про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, були виявлені вже після надходження листів Головного управління Національної поліції в Сумській області та Сумської обласної прокуратури (були виявлені в рамках кримінального провадження).
Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що невиявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому та не позбавляє митний орган права проводити перевірку після випуску товарів у вільний обіг у порядку ст.ст. 345, 346 МК України.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 11.02.2019 по справі №808/1236/16, у разі якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, проте у разі якщо митний орган не визначав митну вартість товару, а така вартість була визначена платником податку самостійно, то митний орган вправі здійснювати митний контроль і після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.
Відповідно до МД № UA805180/2018/009777 митна вартість товару ввезеного ОСОБА_1 була визначена самостійно за другорядним методом визначення митної вартості (резервним методом), що підтверджується відсутністю відомостей в графі 44 МД UA805180/2018/009777 від 25.05.2018 щодо рішення про коригування митної вартості товару.
Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.06.2018 по справі № 803/1420/17 колегія суддів зазначила, що органи ДФС з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. При цьому, колегія суддів відхилила посилання на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 07.11.2011 у справі № 21-223а11, від 26.06.2012 у справі №21-130а12, та від 04.07.2013 у справі № 21-202а13, згідно з якою, якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів, оскільки вказаний правовий висновок був висловлений на підставі положень Законів, які втратили чинність.
Судова колегія також зазначає, що прийняті податкові повідомлення-рішення не змінюють метод визначення митної вартості товару, а нараховують суми не сплачених позивачем обов`язкових платежів при розмитненні товару.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими. 
Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що при проведенні документальної невиїзної перевірки, відповідачем протиправно визначено базу оподаткування за митною декларацією від 25.05.2018 UA 805180/2018/009777, з огляду на наступне.
Під час митного оформлення товару за МД №UA805180/2018/009777 від 25.05.2018 будь-яких платіжних доручень, які підтверджують митну вартість товару позивачем надано до митного органу не було.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України, базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.
Відповідно до ст. 278 Митного кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення - товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно до п. 187.8. ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Відповідно до п.п. 54.3.6 п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених п. 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Згідно п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України та п. 4 ч. 1 ст. 289  Митного кодексу України, якщо сума грошового зобов`язання визначається контролюючим органом, платник податку не несе відповідальність за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, однак несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання.
Враховуючи те, що під час документальної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 25.05.2018 № UA 805180/2018/009777, Слобожанською митницею було встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та податкових зобов`язань по податку на додану вартсіть, відповідачем правомірно було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. 
Доводи  апелянта про те, що митним органом не враховано, що суму витрат на доставку товару включено до митної вартості товару є безпідставними, оскільки ні при розгляді справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі, позивачем не надано доказів на підтвердження  такого врахування.
В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що листи Сумської обласної прокуратури та ГУНП в Сумській області не є документами визначеними МК України чи іншими матеріалами, що отримані в порядку та спосіб, передбачені МК України та іншими законами України, а отже не можуть використовуватися контролюючими органами при прийнятті рішень за результатами здійснення документальної невиїзної перевірки, оскільки згідно ст. 352 Митного кодексу України, посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну   територію  України   або  території   митної  зони  чи  вивезення (пересилання)   6)          інші  матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №27/117/24/6-2021 надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами (в тому числі і позивачем) на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти.
Вказані платіжні документи та інвойси позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися, а отже у контролючого органу не було підстав для призначення та проведення перевірки  відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України.  
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач під час проведення документальної невиїзної перевірки, визначенні суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) та винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2021 №0000521419 на суму 4079,30 грн та №0000531419 на суму 8974,46 грн.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року по справі № 480/9632/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів  вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат (в т.ч. витрат на професійну правничу правову допомогу) по даній справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 по справі                             № 480/9632/21 залишити без змін.
     
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  14.02.2023 року