Справа № 127/4833/18
Провадження № 22-ц/801/257/2023
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,
учасники справи:
позивач: Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Медяної Ю. В. в залі суду в місті Вінниці,
у цивільній справі № 127/4833/18 за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

встановив:
У березні 2018 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі – КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 за №2189-VIII.
Помешкання, де проживають відповідачі забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем, однак відповідачі регулярно порушують умови п. 18 вищезазначених Правил та ч. 1 ст. 9, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у зв`язку з чим станом на 22.02.2018 заборгували позивачу 21 322 грн. 38 коп.
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.09.2008 (справа №2-4360/08) задоволено позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 2 274,52 грн. за період з вересня 2004 року по квітень 2008 року включно. 
В подальшому судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Вінниці від 18.01.2011 (справа №2-н-17/11) задоволено вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 3 124,81 грн. за період з жовтня 2008 року по листопад 2010 року включно. 
27.11.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення (справа №127/21361/14-ц), яким задоволено позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 6 216,58 грн. за період з листопада 2010 року по серпень 2014 року включно.
На час пред`явлення позову до суду відповідачі вищезазначені рішення судів в частині оплати заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання не виконали, і надалі продовжують користуватись послугами, які надає позивач не сплачуючи за них.
А тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання в розмірі 9 706,47 грн. за період з 01.09.2014 по 31.01.2018 включно, 8 955,27 грн. інфляційних, 1 424,52 грн. – 3% річних.
18.06.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області у цивільній справі № 127/4833/18 ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено (а.с.78-80).
Ухвалою суду від 21.07.2022 заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2018 у вказаній цивільній справі скасовано (а.с.171-172).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року позов задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 18 187,45 грн., з яких 8 503,33 грн. – сума заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 1 395,57 грн. – 3% річних від суми заборгованості, 8 288,55 грн. – сума втрат від інфляційних процесів.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі належним чином зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконують, тому заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності (за три роки до звернення до суду з позовом, тобто з березня 2015 року) - у розмірі 18 187,45 грн.
Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилов Д. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати за послуги адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000 грн. та в суді першої інстанції.
Скаржник вважає, що вказане судове рішення про задоволення позовних вимог КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в частині вимог до ОСОБА_1 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції підлягаю скасуванню.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що 11.10.2022 до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ОСОБА_1 – адвокат Гаврилов Д. О. заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 фактично не проживала за місцем реєстрації на момент виникнення заборгованості, хоча і є співвласником даної квартири. Крім того, у відзиві містяться заперечення проти нарахованого розміру заборгованості, оскільки при розрахунку було враховано період поза строком позовної давності, а також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, оскільки їх стягнення у період воєнного стану заборонено. Отже згідно з наданими суду документами ОСОБА_1 лише була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте там не проживала та не користувалась житлово-комунальними послугами, а тому не може нести солідарну відповідальність нарівні з іншими відповідачами. Оскільки судом першої інстанції встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом власникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , то ОСОБА_1 згідно з вимогами ч. 1 ст. 360 ЦК України повинна нести обов`язок по сплаті комунальних послуг лише в розмірі 1/3 від суми заборгованості. Враховуючи викладене, у разі наявності боргу, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 має бути стягнуто по 6 062,48грн. з кожного, а не 18 187,45 грн. солідарно. 
Скаржник з 2012 року не проживає за зазначеною адресою, що підтверджується відповідними документами, а тому не отримує житлово-комунальні послуги та не повинна нести обов`язок щодо їх оплати. Отже вважає, що позовна вимога до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання не підлягає задоволенню.
Свої заперечення щодо заборгованості обґрунтовує тим, що необхідно врахувати, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги – заборонено. Таким чином, 3% річних у розмірі 1 395,57 грн. та 8 288,55 грн. інфляційних не можуть бути стягнуті з відповідачів на підставі вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».
Також необхідно врахувати, що сума 3% річних та інфляційні втрати розраховані на всю суму заборгованості, а не із заборгованості за конкретний місяць, а тому розраховані неправильно. Зазначене судом першої інстанції не враховано під час винесення рішення. Доведеність наявної суми заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, є обов`язком позивача, який не довів належними та допустимими доказами їх розмір.
Крім того, в позовній заяві відповідачем зазначено ОСОБА_4 , проте суд стягнув заборгованість з ОСОБА_1 , яка не є відповідачем у справі. При цьому заяви про уточнення позовних вимог позивачем не подавались. 
Представник КП BМР «Вінницяміськтеплоенерго» Волянська О. О., направила відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, відмовити у стягненні з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 00 грн. та в суді першої інстанції.
Зокрема вказала, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , крім того ОСОБА_1 разом з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить вказана квартира, а тому з неї, як із інших відповідачів, підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги. Жодних документів про тимчасову відсутність відповідача ОСОБА_1 по даній адресі до КП BМР «Вінницяміськтеплоенерго» у спірний період не надходило. Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено наявної суми заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем надано оборотну відомість по особовому рахунку та розрахунок суми заборгованості за надані послуги централізованого теплопостачання, який відповідачами відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не спростовано.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов до висновків, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване відповідачем рішення суду першої інстанції повною мірою не відповідає вказаним вимогам.
У справі мають місце наступні фактичні обставини.
Як встановлено з витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлового Комунального господарства м. Вінниця, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , площа опалення складає 45,5 кв.м (а.с.5).
Відповідно до довідок виданих департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради Голодюк У. Д., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на час подання позову до суду зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22-26).
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Хлистунівського старостинського округу Городищенської міської ради №627 від 27.07.2021 ОСОБА_1 з 18.06.2014 по 12.10.2018 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.122).
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Хлистунівського старостинського округу Городищенської міської ради №628 від 27.07.2021 ОСОБА_1 з 12.10.2018 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжує проживати на момент видачі довідки (а.с.123).
Крім того, згідно з довідкою ТОВ «АТБ-маркет» №248-ОК від 21.10.2021, ОСОБА_1 з 13.03.2012 по 07.03.2019 працювала в ТОВ «АТБ-маркет» м. Київ на посаді продавця, а з 18.04.2019 працює на посаді продавця-консультанта (а.с.124).
Як зазначено представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Гавриловим Д. О., помешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної власності.
Помешкання забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с.6-8).
Згідно з наданого розрахунку позовних вимог з урахуванням 3% річних та суми втрат від інфляційних процесів, заборгованість відповідачів перед позивачем становить 20 086 грн. 26 коп., з яких борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання 9 706 грн. 47 коп., інфляційні – 8 955 грн. 27 коп., 3% річних – 1 424 грн. 52 коп. (а.с.10).
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Гаврилов Д. О. у відзиві на позовну заяву просив застосувати строк позовної давності до заборгованості нарахованої до березня 2015 року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в березні 2018 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», суд першої інстанції, керуючись нормами статей 526, 530, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», положеннями Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, вважав доведеною та обґрунтованою наявну у відповідачів заборгованість за надані їм послуги з централізованого теплопостачання. Разом з тим, місцевий суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального теплопостачання та гарячого водовідведення, а тому вважав, що стягненню підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності (за три роки до звернення до суду з позовом, тобто з березня 2015 року) - у розмірі 18 187,45 грн., з яких 8 503,33 грн. – сума заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 1 395,57 грн. – 3% річних від суми заборгованості, 8 288,55 грн. – сума втрат від інфляційних процесів.
Судова колегія погоджується з висновками суду, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши, що стягненню підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності, безпідставно нарахував 3% річних та втрат від інфляційних процесів від заборгованості, що виникла з 10.2007р, що підтверджується наданою позивачем оборотною відомістю (т. 1 а.с. 6-8).
Судом встановлено, що між сторонами виник спір у зв`язку з несплатою відповідачами вартості отриманих послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 5 та 6 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), виконавець, управитель.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 зазначеного вище Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом п`ятим частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до норм статті 19 Закону України «Про теплопостачання»  споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Отже згідно із зазначеними нормами, чітко визначеними у законодавчому порядку, споживачі зобов`язані вчасно та у повному обсязі оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги.
Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що помешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, забезпечується послугами централізованого теплопостачання та гарячого водовідведення, які надаються КП ВМР «ВМТЕ». Доказів ненадання позивачем таких послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами суду надано не було.
Матеріалами справи підтверджено, що у спірний період відповідачі були зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлового Комунального господарства м. Вінниця, а також відповідно до довідок виданих департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на час подання позову до суду зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, вказана норма Закону встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Отже, ураховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України, власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги незалежно від того, проживає/зареєстрований він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг.
       Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна і чи користується наданими послугами. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 19.08.2020 по справі N 703/2200/15-ц.
У пункті 11 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Жодних документів про тимчасову відсутність відповідача ОСОБА_1 по вказаній адресі до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у спірний період не надходило.
Отже на момент звернення до суду із цим позовом,  ОСОБА_1  була зареєстрована в квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 , а тому на законних підставах несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати наданих послуг, відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Верховний Суд у постанові від 02.09.2019 у справі № 335/479/17 за аналогічних правовідносин зробив висновок про те, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг.
Отже, оскільки відповідачі є співвласниками оспорюваної квартири, то відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнявши постанову від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.
Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за отримані послуги з централізованого теплопостачання у межах строку позовної давності. 
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.
Апеляційним судом встановлено, що заборгованість перед позивачем станом на 03.2015 становить 194,25 грн., 04.15–319,49 (125,24+194,25); 05.15–398,84 (79,35+319,49); 06.15-478,01 (398,84+79,17); 07.15-557,18 (478,01+79,17); 08.15-636,35 (557,18+79,17); 09.15-715,52 (636,35+79,17); 10.15-973,36 (715,52+257,84); 11.15-1352,41 (973,36+379,05); 12.15-1272,10 (1352,41+384,81-465,12 (субсидія)); 01.16-1663,66 (1272,10+546,60-155,04); 02.16-1933,92 (1663,66+425,30-155,04); 03.16-2421,45 (1933,92+407,92+79,61); 04.16-2720,94 (2421,45+144,45+155,04); 05.16-2800,11 (2720,94+79,17); 06.16-2879,28 (2800,11+79,17); 07.16-2976,94 (2879,28+97,66); 08.16-3075,22 (2976,94+98,28); 09.16-3173,50 (3075,22+98,28); 10.16-3383,05 (3173,50+421,01-211,46 (субсидія)); 11.16-3616,65 (3383,05+814,77-581,17); 12.16-3862,80 (3616,65+827,32-581,17); 01.17-4272,66 (3862,80+991,03-581,17); 02.17-4682,65 (4272,66+991,16-581,17); 03.17-4989,25 (4682,65+887,77-581,17); 04.17-5087,53 (4989,25+98,28); 05.17-5185,81 (5087,53+98,28); 06.17-5284,09 (5185,81+98,28); 07.17-5382,37 (5284,09+98,28); 08.17-5480,65 (5382,37+98,28); 09.17-5578,93 (5480,65+98,28); 10.17-6018,82 (5578,93+439,89); 11.17-6771,88 (6018,82+753,06); 12.17-7608,89 (6771,88+836,01); 01.18-8503,33 (7608,89+895,44), а всього сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання складає 8503,33 грн.
Таким чином сума втрат від інфляційних процесів буде складати: за 03.15-20,98 грн. (індекс 110,8); 04.15-44,73 (114); 05.15-8,77 (102,2); 06.15-1,91 (100,4); 07.15- -5,57 (99); 08.15- -5,09 (99,2); 09.15-16,46 (102,3); 10.15- -12,65 (98,7); 11.15-27,05 (102); 12.15-8,90 (100,7); 01.16-14,97 (100,9); 02.16- -7,74 (99,6); 03.16-24,21 (101); 04.16-95,23 (103,5); 05.16-2,80 (100,1); 06.16- -5,76 (99,8); 07.16- -2,98 (99,9); 08.16- -9,23 (99,7); 09.16-57,12 (101,8); 10.16-94,73 (102,8); 11.16-65,10 (101,8); 12.16-34,77 (100,9); 01.17-47,00 (101,1); 02.17-46,83 (101); 03.17-89,81 (101,8); 04.17-45,79 (100,9); 05.17-67,42 (101,3); 06.17-84,55 (101,6); 07.17-10,76 (100,2); 08.17- -5,48 (99,9); 09.17-111,58 (102); 10.17-72,23 (101,2); 11.17-60,95 (100,9); 12.17-76,09 (101); 01.18-127,55 (101,5), а всього за вказаний період сума втрат від інфляційних процесів складає 1303,78 грн.
Відповідно 3% річних станом на 03.15 становлять 0,49 грн. (31 день прострочки); 04.15-0,79 (30); 05.15-1,02 (31); 06.15-1,18 (30); 07.15-1,42 (31); 08.15-1,62 (31); 09.15-1,76 (30); 10.15-2,48 (31); 11.15-3,33 (30); 12.15-3,24 (31); 01.16-4,24 (31); 02.16-4,61 (29); 03.16-6,17 (31); 04.16-6,71 (30); 05.16-7,13 (31); 06.16-7,10 (30); 07.16-7,59 (31); 08.16-7,84 (31); 09.16-7,83 (30); 10.16-8,62 (31); 11.16-8,92 (30); 12.16-9,84 (31); 01.17-10,89 (31); 02.17-10,78 (28); 03.17-12,71 (31); 04.17-12,54 (30); 05.17-13,21 (31); 06.17-13,03 (30); 07.17-13,71 (31); 08.17-13,96 (31); 09.17-13,76 (30); 10.17-15,34 (31); 11.17-16,70 (30); 12.17-19,39 (31); 01.18-21,67 (31), а всього за вказаний період – 291,61 грн.
Колегія суддів вважає, що посилання відповідача ОСОБА_1 на постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» є необґрунтованим, оскільки судом стягнуто 3% річних та інфляційні витрати, які утворились за період до введення в Україні воєнного стану, що відповідає дії актів цивільного законодавства у часі.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» 885,93 грн. сплаченого судового збору у суді першої інстанції. Стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1 189,79 грн. сплаченого судового збору у суді апеляційної інстанції.
Не підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції (згідно доданого до апеляційної скарги попереднього розрахунку).
З попереднього розрахунку встановлено, що такі витрати складаються: з написання апеляційної скарги на оскаржуване рішення, а також написання заяви про поновлення строків на її подання – 2 години, що становить 5 000 грн. Участь у судових засіданнях, приблизно 1 засідання – 2 000 грн.
Розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції здійснювався в порядку письмового провадження.
Акт про надання послуги з професійної правничої допомоги, що передбачено п. 4 Договору про надання професійної правничої допомоги № 90/21 від 20.08.2021, ОСОБА_1 та її представником суду не надано.
Відповідно до частини вісім статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 через свого представника подала разом з нею попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести в зв`язку з розглядом справи, що вказує про додержання нею вимог частини першої статті 141 ЦПК України.
Проте на виконання частини восьмої статті 141 ЦПК України ОСОБА_1 та її представник – адвокат Гаврилов Д. О. не подали апеляційному суду доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, та не зробили про це відповідну заяву, тому відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.
Аналогічна позиція висловлена в постанові ВС у справі № 450/3246/18 від 08.02.2023.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович, підлягає частковому задоволенню.
Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович, задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у наступній редакції.
Позов Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 10 098,72 грн., з яких 8503,33 грн. – сума заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 1303,78 грн. – сума втрат від інфляційних процесів, 291,61 грн. – 3% річних від суми заборгованості,.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» 885,93 грн. судового збору сплаченого у суді першої інстанції. Стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1 189,79 грн. сплаченого судового збору у суді апеляційної інстанції.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                  І. В. Міхасішин

                        М. В. Матківська