ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/4511/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,       

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду
в адміністративній справі №280/4511/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 

ВСТАНОВИВ:

          Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому останній просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №406 від 18.05.2022 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №426 о/с від 23.05.2022 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача; поновити позивача на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції з 23.05.2022; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.05.2022 (наступний день за звільненням) по день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді без урахування обов`язкових податків та зборів; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката в розмірі 4000,00 грн, - залишено без розгляду. 
Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що роблячи висновок про наявність можливості у позивача вчасно і без перешкод збирати докази, отримувати будь-яку інформацію про можливість порушення його прав щодо звільнення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що м. Мелітополь Запорізької області з 24.02.2022 перебуває під окупацією збройних сил російської федерації, з березня 2022 року на території Запорізької області ведуться активні бойові дії, що стало наслідком фундаментальних змін у можливості дотримання прав людини на пересування, спілкування та інше. З березня 2022 року відсутній поштовий зв`язок, сталий інтернет зв`язок. Суд першої інстанції роблячи зауваження, що позивач мав змогу зв`язатися із судом по інтернет зв`язку у режимі відеоконференції, зробив припущення щодо його сталості, однак суд не мав реальної можливості перевірити, чи дійсно інтернет зв`язок, який надається державою агресором та контролюється провайдерами держави агресора має цю сталість. Позивач також вважає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тим обставинам, що після того як у червні 2022 року позивачу не надійшла заробітна плата, він звернувся за правовою допомогою адвоката, з яким був укладений договір, який знаходиться на підконтрольній Україні території, і вже після його запиту з листа відповідача №1264/05/3-22р від 06.07.2022 позивач дізнався про своє звільнення. Водночас надані відповідачем роздруківки з месенджера, на думку позивача, не підтверджують про офіційне повідомлення позивача про його звільнення з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, так як це жодним чином не ідентифікує особу, яка переглянула повідомлення.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що грошове забезпечення поліцейським виплачується з 25 числа по останній день місяця, як наслідок, позивачу повинно було стати відомо, що він не отримав грошове забезпечення за червень місяць у період з 25 по 30 червня 2022 року. Однак, виходячи з долучених до позову документів вбачалось, що договір про надання правової допомоги №30/05/22-01 укладено 30.05.2022 у м. Луцьк. Виходячи зі змісту позову, встановлено, що позивач (на момент укладення договору та розгляду заяви про залишення позову без розгляду) знаходився у м. Мелітополі Запорізької області (яке з 26.02.2022 є територією захопленою окупаційними військами рф), а представник позивача перебував у м. Луцьк. Під час розгляду заяви по суті у судовому засіданні, представник позивача зазначив, що договір укладено за допомогою засобів електронної комунікації 30.05.2022. При цьому представником позивача було наголошено про відсутність мобільного зв`язку у м. Мелітополь, а також про те, що не працювали відділення Укрпошти  та були відсутні інші засоби зв`язку. Як наслідок, враховуючи те, що між позивачем та його представником було укладено договір за допомогою засобів електронної комунікації та використанні мережі інтернет 30.05.2022, відповідач вважає, що відомості викладені в апеляційній скарзі про відсутність у м. Мелітополі з 30.05.2022 інтернету та мобільного зв`язку не відповідає дійсності. Крім того, відповідач зазначив про те, що враховуючи те, що позивач перебував на тимчасово окупованій території Запорізької області, не виконав вимоги наказу ГУНП №282 від 04.04.2022 до м. Запоріжжя не прибув та на обік не став, відповідач, у порядку визначеному статтею 30 Дисциплінарного статуту ознайомив позивача з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення №406 від 18.05.2022 та наказом №426 о/с від 23.05.2022 шляхом направлення на мобільний номер позивача копій наказів 23.05.2022, як наслідок позивач вважається ознайомленим з такими наказами 25.05.2022. Більш того, у день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок. Разом з тим, під час надання пояснень у суді першої інстанції позивач підтвердив, що через месенджер Telegram на його номер телефону надходили фотокопії наказів про звільнення, проте він мав сумніви в їх достовірності тому і звернувся до адвоката за наданням правової допомоги, що також підтверджує, що договір укладено 30.05.2022 саме з метою захисту інтересів у суді стосовно звільнення зі служби в поліції, а також те, що позивачу стало відомо про його звільнення не в червні-липні 2022 року, а у травні 2022 року.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, проживав та проходив службу в м.     Мелітополь.
У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був продовжений Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, та який триває і наразі.
З 26.02.2022 м. Мелітополь Запорізької області перебуває в тимчасовій окупації збройних сил російської федерації. 
Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року №75, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 р. за №453/37789, територіальні громади Мелітопольського району Запорізької області віднесено до територіальних громад, які перебувають в тимчасовій окупації.
Наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 зобов`язано, у тому числі, ОСОБА_1 прибути безпечним шляхом до м. Запоріжжя з 04.04.2022 по 15.04.2022.
Наказом ГУНП в Запорізькій області від 18.04.2022 №315 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» призначено проведення службового розслідування, зокрема відносно ОСОБА_1 .
За результатами проведення службового розслідування ГУНП в Запорізькій області  винесено наказ №406 від 18.05.2022, зокрема щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
23.05.2022 ГУНП в Запорізькій області винесено наказ №426 о/с про звільнення ОСОБА_1 .
Фотокопії наказів ГУНП в Запорізькій області №406 від 18.05.2022 та №426 о/с від 23.05.2022 направлено позивачу засобами електронного зв`язку на номер телефону НОМЕР_1 через месенджер Telegram 23.05.2022.
ОСОБА_1 , маючи сумнів у достовірності отриманих фотокопій наказів та перебуваючи на тимчасово окупованій території, 30.05.2022 уклав в електронному вигляді з адвокатом Рабушко В.С. договір про надання правової допомоги №30/05/22-01.
27.06.2022 адвокат Рабушко В.С. направив до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області адвокатський запит за вих. №27/06/22-01 щодо надання належним чином засвідчених копій документів щодо звільнення позивача зі служби в поліції.
Листом від 06.07.2022 №1264/05/3-22р Головне управління Національної поліції в Запорізькій області на адвокатський запит надало інформацію щодо обставин звільнення ОСОБА_1 та копії витягів з наказу, довідки та роздрукованого повідомлення.
01.08.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому з урахуванням уточнень, позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №406 від 18.05.2022 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №426 о/с від 23.05.2022 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача; поновити позивача на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції з 23.05.2022; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.05.2022 (наступний день за звільненням) по день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді без урахування обов`язкових податків та зборів; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на послуги адвоката в розмірі 4000,00грн. 
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
29.08.2022 (вх.№33031) на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, до якого зокрема долучено клопотання про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2022 заяву представника відповідача про залишення позовної заяви у справі №280/4511/22 без розгляду - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду із даною позовною заявою, а висновки суду про наявність підстав для поновлення такого строку, викладені в ухвалі від 12.08.2022, були передчасними, тому клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви у справі №280/4511/22 без розгляду є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Так зміст викладених вище приписів статті 122 КАС України свідчить, що строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як свідчать матеріали справи, заявлені у цій справі позовні вимоги стосуються проходження позивачем публічної служби, для звернення з якими до суду встановлений місячний строк.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду після відкриття провадження, повинен встановлювати обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких зокрема слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та «добросовісність» заявника.
Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне ігнорування особою, яка звертається до суду правил щодо строків такого звернення в т.ч. і звернення із значним пропуском строку, звернення до суду з пропуском строку з метою отримання «незаконної вигоди», уникнення відповідальності, тощо.
При цьому, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.
Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» вбачається, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати, оскільки повинен встановити обставини, які стали підставою для його пропуску та надати їм відповідну оцінку.
Колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Так, судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач починаючи з 24.02.2022 перебував у м. Мелітополь Запорізької області, яке з 26.02.2022 було тимчасово окуповане збройними силами російської федерації.
Суд першої інстанції, роблячи висновок про належне отримання позивачем оскаржуваних наказів №406 від 18.05.2022 та №426 о/с від 25.05.2022 засобами електронного зв`язку, виходив з того, що у позивача був сталий інтернет зв`язок, за допомогою якого він уклав договір з адвокатом та приймав участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.
Однак, такі висновки суду першої інстанцій не ґрунтуються на доказах, які б відповідали критерію «поза розумним сумнівом», оскільки наявність у позивача можливості отримати доступ до мережі інтернет у відповідні дні або години, не свідчить про наявність сталого інтернет зв`язку та можливості безперешкодного користування мережею інтернет особами, які перебувають на тимчасово окупованій території.
Крім того, суд першої інстанції не врахував того, що перебування громадян України, на тимчасово окупованій території створює реальні загрози їх життю, здоров`ю та свободі, у тому числі свободі спілкування та доступу до інформації, що, у свою чергу, створює додаткові перешкоди у можливості останніх бути достеменно обізнаними про порушення своїх прав, внаслідок прийняття відповідних рішень на підконтрольній Україні території та відповідно користуватись своїми процесуальними правами щодо оскарження таких рішень.
Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що з урахуванням введення на території України воєнного стану та з огляду на перебування позивача на тимчасово окупованій території України на момент коли він мав дізнатись про порушення своїх прав, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до положень ст. 123 КАС України.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не у повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 23 вересня 2022 року підлягає скасуванню, а справа №280/4511/22 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.     243,     311,     320,     321,     322,     325,     329 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року  у справі №280/4511/22 - скасувати.
Адміністративну справу №280/4511/22 направити до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов