ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 р.	Справа № 644/7348/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Баркова Н.В., м. Харків, повний текст складено 29.08.22 року по справі № 644/7348/21
          за позовом              ОСОБА_1  
          до             Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшого лейтенанта поліції Массалова Сергія Ігоровича ,             Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції                 
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до  суду з адміністративним позовом до Інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшого лейтенанта поліції Массалова Сергія Ігоровича (надалі також - відповідач), в якому просив скасувати постанову серії ГО № 271137 від 25.07.2021 по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, винесену інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшим лейтенантом поліції Массаловим С. І., закрити провадження в адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2021 року за заявою представника позивача залучений до участі у адміністративній справі співвідповідач - Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки позивач не бажав даремного виїзду на місце виклику працівників поліції, і виклик поліції сприяв виконанню судового рішення щодо участі ОСОБА_1 у вихованні сина за встановленим графіком спілкування. Просить урахувати, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме: суб`єктивна та об`єктивна сторона правопорушення.
Від відповідача - Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що позивач дійсно вчинив правопорушення, передбачене статтею 183 КУпАП, в результаті чого стосовно нього винесена оскаржувана постанова серії ГО № 271137. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
02.02.2023 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у відпустці за кордоном.
З огляду на те, що судом не визнавалася обов`язковою участь представника позивача у судовому засіданні, а також приймаючи до уваги можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та скорочені строки розгляду справ цієї категорії, визначені ч.5 ст. 286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з постановою серії ГО № 271137 від 25.07.2021, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 12, 59), Інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшим лейтенантом поліції Массаловим С. І. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. за ст. 183 КУпАП, у зв`язку з тим, що «25.07.2021 о 16 год. 04 хв. ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме - зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що бабуся не дає заявнику його дитину, яку за судовим рішенням о 16 годині 30 хвилин він повинен забрати, але рівно о 16 годині 30 хв. дитину віддала». У постанові зазначено, що ОСОБА_1 отримав копію постанови на місці 25.07.2021. Також у постанові є особистий підпис позивача, ОСОБА_1 , про роз`яснення йому прав за ст. 268 КУпАП та строку оскарження за ст. 289 КУпАП.
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття провадження в адміністративній справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що інспектор поліції, приймаючи оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, діяв у межах, передбачених чинним законодавством України, постанова серії ГО № 271137 від 25.07.2021 відповідає вимогам КУпАП, є правомірною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;  6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч. 1, 2 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Колегія суддів уважає, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено наявності у позивача прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно з ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.
Частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі виноситься уповноваженим органом після розгляду справи про адміністративне правопорушення, вимоги до змісту постанови викладено у частинах 2, 3 ст. 283 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що Інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшим лейтенантом поліції Массаловим С. І. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. за ст. 183 КУпАП, у зв`язку з тим, що «25.07.2021 о 16 год. 04 хв. ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме - зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що бабуся не дає заявнику його дитину, яку за судовим рішенням о 16 годині 30 хвилин він повинен забрати, але рівно о 16 годині 30 хв. дитину віддала».
Під час прийняття оскаржуваного рішення Інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старший лейтенант поліції Массалов С. І. відібрав пояснення від ОСОБА_1 (а. с. 60) та ОСОБА_3 (а. с. 61). За фактом указаних обставин Інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшим лейтенантом поліції Массаловим С. І. складено відповідний рапорт (а.с. 62).
Інформація з відповіді Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області від 06.08.2021 свідчить про те, що згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІПНП) встановлено, що на місце події здійснював виїзд екіпаж УПП в Харківській області ДПП «4102» у складі: інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП - старшого лейтенанта поліції Массалова Сергія Ігоровича та інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП - старшого лейтенанта поліції Лемішки Миколи Петровича (а.с. 58).
З відповіді ГУ НП в Харківській області від 10.08.2021 вбачається, що за наявними даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 25.07.2021 о 16.04 з номеру (097) 597 33 32 на спецлінію «102» надійшло повідомлення від громадянина, який представився як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомив, що за рішенням суду заявник має право о 16.30 забрати власну дитину (9 років), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , однак, з квартири вийшла бабуся дитини та сказала, що дитину заявник не отримає. Повідомлення зареєстровано в Єдиному обліку відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області за № 16007 від 25.07.2021. Розгляд повідомлення проводиться відповідно до Закону України «Про звернення громадян», рішення за зверненням ОСОБА_1 станом на 09.08.2021 не прийняте (а.с. 63).
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували наявність у позивача прямого умислу на завідомо неправдивий виклик працівників поліції.
Колегія суддів зазначає, що під час прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем не дотримано норми діючих нормативно-правових актів, вина позивача у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, не проведено допиту свідків реальних очевидців події, у тому числі тих осіб, на яких указував позивач як на порушників своїх прав у виклику до поліції, факт якого сторонами у справі не оспорюється, зокрема, бабусі його малолітнього сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , не було встановлено та досліджено належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку.
В контексті розгляду цієї справи можна побачити чітку тенденцію до наявної конфліктної ситуації між позивачем та матір`ю його малолітнього сина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .
Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.09.2017 у справі № 644/9713/16-ц ОСОБА_1 встановлені години спілкування з сином за таким графіком: перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 19.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері, ОСОБА_3 (а.с. 13-15).
Проте, у червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити спосіб його участі у вихованні сина. Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 у справі № 644/3860/18 змінено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина, визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.09.2017, та визначено такий графік спілкування позивача з дитиною без присутності матері, а саме: щовівторка з 16-30 години до 19-30 години; щочетверга з 16-30 години до 19-30 години; перша, третя субота кожного місяця, починаючи з 17-00 години до 20-00 години; друга, четверта неділя кожного місяця, починаючи з 16-30 години до 19-30 години (а.с. 16-26).
На виконання постанови Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 у справі № 644/3860/18 позивачу, ОСОБА_1 , 17.06.2020 видано виконавчий лист (а.с. 29) та 31.03.2021 державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) відкрито ВП № 65002713 з примусового виконання виконавчого листа від 17.06.2020 (а.с. 30).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше звертався до поліції, служби у справах дітей.
Органами поліції проводилися перевірки за його заявами та складалися висновки, копії яких ОСОБА_1 долучено до адміністративного позову на підтвердження тривалого існування перешкод у спілкуванні з сином.
На підтвердження зазначених обставин позивач надав висновки Київського та Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області за результатами його звернень від 26.07.2017, 01.12.2017, 12.09.2018, 30.12.2019, 19.02.2020 та 17.03.2020 (а.с. 33-40).
Аналогічні перевірки за заявами ОСОБА_1 проводила Служба у справах дітей. За результатами перевірок ОСОБА_1 надавалися відповіді, копії яких також долучено позивачем до адміністративного позову (а.с. 31, 32).
Разом з цим, судом досліджені надані позивачем оптичні диски з аудіо та відео фіксацією подій, які мали місце 25.07.2021, та передували притягненню позивача до адміністративної відповідальності. 
Так, на оптичному диску (а.с. 41) міститься розмова позивача з бабусею його дитини, ОСОБА_5 , з якої, зокрема, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що прийшов забирати дитину раніше, ніж було передбачено рішенням суду, що ОСОБА_5 цього не дозволила, однак дійсно зазначила, що дитину йому дозволять забрати о 17-00 годині за рішенням суду; після заперечень ОСОБА_1 про те, що час спілкування за рішенням суду не о 17-00 годині, а о 16-30 годині, ОСОБА_5 сказала, що вдома подивиться рішення суду.
На оптичному диску (а.с. 66) міститься аудіо-файл виклику екіпажу поліції за фактом перешкоджання його зустрічі з дитиною за рішенням суду. Крім того, містяться відео-файли процесу розгляду адміністративної справи співробітниками поліції.
Сам ОСОБА_1 як під час розгляду справи поліцією, так і у позові, що розглядається, і в наданому ним відео визнав, що прийшов за дитиною близько 16.00 години 25.07.2021, однак повинен був забрати дитину о 16 годині 30 хвилин, між тим після розмови з бабусею ОСОБА_5 мав обґрунтовані побоювання, що з сином зможе почати спілкуватися тільки о 17-00.
Надаючи пояснення своїх дій щодо виклику поліції, позивач зазначив, що мати дитини - ОСОБА_3 та бабуся - ОСОБА_5 перешкоджають йому вільно та в необхідному обсязі спілкуватись з сином.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачу, який 25.07.2021 здійснював виклик поліції о 16.04 (на спецлінію «102») після спілкування з бабусею свого сина, ОСОБА_5 , не було достеменно відомо, що за рішенням суду він забере власну дитину о 16.30.
Сам факт того, що на момент виклику працівників поліції о 16.04 час спілкування позивача з сином ще не настав, не може свідчити про дотримання його прав як батька дитини на спілкування з ним о 16:30, адже можна допустити, що права позивача були б порушені, але у зв`язку з приїздом спеціальних служб, таке порушення не відбулося. В той же час, це не може свідчити про наявність прямого умислу у позивача на завідомо неправдивий виклик працівників поліції. В такому випадку працівники поліції повинні ретельно досліджувати всі обставини справи та приймати до уваги всі пояснення (як позивача, так і інших учасників конфлікту), враховувати попередню поведінку особи, яка здійснює виклик спеціальних служб, та обставини того, чи здійснював позивач виклик спеціальних служб раніше (що з урахуванням повторності дійсно може свідчити про наявність умислу на безпідставний виклик поліції). Також працівники поліції повинні були врахувати порушення прав позивача щодо спілкування з сином у встановлений час у минулому. 
Водночас, у межах розгляду цієї справи таких обставин відповідачем не було з`ясовано, взято до уваги лише сам факт передчасного виклику поліції та проігноровано пояснення позивача, не встановлено обставин повторності викликів спеціальних служб та обставин конфліктного спілкування позивача з матір`ю його дитини щодо спільного виховання сина, що свідчить про однобічний та поверхневий розгляд справи.
Отже, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
В порушення вимог указаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин завідомо неправдивого виклику поліції, зокрема, не досліджено пояснення позивача на підтвердження правомірності такого виклику з огляду на обґрунтоване побоювання порушення своїх прав у минулому.
На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини та докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, тобто при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.
Враховуючи досліджені судом докази, висновок суду першої інстанції про те, що інспектор, приймаючи оскаржувану постанову, діяв в межах своїх повноважень, з дотриманням вимог процесуального закону, є помилковим.
Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що у разі скасування оскаржуваної постанови провадження в адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, має бути закрите.
Пунктом 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема,  ст. 183 цього Кодексу, розглядаються органами Національної поліції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За приписами ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Системний аналіз норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, а отже позовні вимоги в частині закриття провадження про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, за відсутністю в її діях складу правопорушення, не підлягають задоволенню.
Висновки суду апеляційної інстанції в цій частині узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 січня 2022 року у справі № 569/8213/17.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку розглядом цієї справи в суді, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.
Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі  №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.
Як убачається із матеріалів справи, 29.07.2021 між ОСОБА_1 (як клієнтом) та Адвокатським бюро «Ольги Полупанової» укладено Договір про надання правової допомоги (в подальшому - Договір), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення з надання клієнту правової допомоги на умовах, передбачених Договором.
За умовами п. 3.1 Договору розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами додатковою угодою до Договору.
Відповідно до додаткової угоди від 29.07.2021 до Договору Бюро зобов`язується скласти адміністративний позов про скасування постанови серії ГО № 271137 від 25.07.2021 по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, представляти інтереси Клієнта в суді, а Клієнт зобов`язується прийняти послуги і сплатити за них гонорар. Розмір гонорару складає: за складання адміністративного позову - 2500,00 гривен, представництво інтересів в суді - 2000,00 гривень.
З Акта здачі-приймання наданих послуг від 02.08.2021 до Договору про надання правової допомоги від 29.07.2021 встановлено, що адвокатом надано клієнту правові послуги зі складення адміністративного позову на суму 2500,00 грн, із розрахунку 500,00 грн за годину надання послуг. 
Копією чека підтверджується оплата послуг, наданих Адвокатським бюро «Ольги Полупанової» позивачу, на суму 2500,00 грн.
21.06.2022 між ОСОБА_1 (як клієнтом) та Адвокатським бюро «Ольги Полупанової» укладено Договір про надання правової допомоги (в подальшому - Договір), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення з надання клієнту правової допомоги на умовах, передбачених Договором.
За умовами п. 3.1 Договору розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами додатковою угодою до Договору.
Відповідно до додаткової угоди від 13.09.2022 до Договору Бюро зобов`язується скласти апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2022 у справі № 644/7348/21, представляти інтереси Клієнта в суді апеляційної інстанції, а Клієнт зобов`язується прийняти послуги і сплатити за них гонорар. Розмір гонорару складає: за складання апеляційної скарги - 2500,00 гривень, за представництво інтересів в суді апеляційної інстанції - 2000,00 гривень.
З Акта здачі-приймання наданих послуг від 28.09.2022 до Договору про надання правової допомоги від 21.06.2022 встановлено, що адвокатом надано клієнту правові послуги зі складення апеляційної скарги на суму 2500,00 грн, із розрахунку 625,00 грн за годину надання послуг. 
Копією квитанції підтверджується оплата послуг, наданих Адвокатським бюро «Ольги Полупанової» позивачу, на суму 4500,00 грн.
Враховуючи викладене, критерій реальності витрат на професійну правничу допомогу, розумність їхнього розміру, час, затрачений представником позивача на надання послуг, фактичний обсяг виконаної роботи, її незначну складність та суму штрафу за оскаржуваною позивачем постановою, а також заперечення відповідача щодо стягнення правових витрат, колегія суддів уважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги у суді першої інстанції дещо завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
Отже колегія судів апеляційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у сумі 1000,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.
Отже, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, визначений судом апеляційної інстанції за аналогічні послуги в суді першої інстанції, колегія суддів уважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у суді апеляційної інстанції завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.
Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.
З огляду на викладене, колегія судів уважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у сумі 500,00 грн (1000,00 грн : 2).
Також позивач при зверненні з позовною заявою сплатив судовий збір у сумі 454,00 грн, при поданні апеляційної скарги - 681,00 грн.
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, враховуючи, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивача,  рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають  стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1135,00 грн (454,00 грн + 681,00 грн).
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2022 по справі № 644/7348/21  скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову серії ГО № 271137 від 25.07.2021 по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, винесену відносно ОСОБА_1 Інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області - старшим лейтенантом поліції Массаловим Сергієм Ігоровичем.
В іншій частині у задоволенні позовних  вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у загальному розмірі 1135  (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк