Постанова                                            
Іменем  України                                            
01 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 2-3266/11
провадження № 61-8663св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», 
заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року у складі судді Остапенко Н. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У листопаді 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.
Заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мотивувало тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь 
ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 761976/ФЛ 
від 01 лютого 2008 року в сумі 1 254 315, 22 доларів США, що згідно із курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 
10 021 978,61 грн, а також судові витрати в сумі 1 952 грн.
29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та заявником укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N216867, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 761976/ФЛ від 01 лютого 2008 року.
Враховуючи викладене, заявник просив замінити стягувача 
ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах № 2-3266/11. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника 
ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах у цивільній справі № 2-3266/11.
Судове рішення мотивовано тим, що відповідно до договору № GL3N216867 від 29 квітня 2020 року про відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за кредитним договором № 761976/ФЛ 
від 01 лютого 2008 року, укладеного із ОСОБА_1 , тому наявні правові підстави для задоволення вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо заміни сторони виконавчого провадження.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що зважаючи на те, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції вважав, що висновок суду першої інстанції про заміну сторону виконавчого провадження є законним та обґрунтованим, оскільки після набрання рішенням суду законної сили змінився стягувач, а тому не замінивши такого стягувача, рішення залишиться невиконаним, оскільки правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи заявника про те, що у рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця від 13 червня 2018 року повернуто стягувачу виконавчий лист, виданий 
29 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, через відсутність у боржника ОСОБА_2 майна, на яке може бути здійснено звернення стягнення, є такими, що не впливають на законність ухвали суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У вересні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 09 серпня 2022 року, у якій вона просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Підставою касаційного оскарження ухвали Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Особа, яка подала касаційну скаргу, вказує на застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі 
№ 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 та Великої Палати Верховного Суду у постановах від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) та від 08 лютого 2022 року у справі 
№ 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що у рамках виконавчого провадження 
№ 52085886 постановою державного виконавця від 13 червня 2018 року повернуто стягувачу виконавчий лист № 2/205/658/2013, виданий 29 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника ОСОБА_2 майна,на яке може бути здійснено звернення стягнення. При цьому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначено 13 червня 2021 року.
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги за кредитним договором 29 квітня 2020 року, тобто до закінчення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання (13 червня 2021 року), разом з тим із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні не зверталося, хоч і мало таку можливість.
При цьому, звертаючись наразі до Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська 30 листопада 2021 року (тобто після спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання) про причини пропуску строків пред`явлення виконавчого листа до виконання не зазначає та про поновлення таких строків не просить. 
З огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув, докази переривання чи поновлення такого строку в матеріалах справи відсутні та враховуючи, що заявник в своїй заяві про заміну сторони виконавчого провадження про причини пропуску строків пред`явлення виконавчого листа до виконання не зазначає та про поновлення таких строків не просить, ОСОБА_2 вважає, що підстави для заміни сторони виконавчого провадження у виконавчих листах у цивільній справі 
№ 2-3266/11 відсутні.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року справу за заявою 
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним призначено до судового розгляду.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 761976 від 01 лютого 2008 року в сумі 
1 254 315,22 доларів США (що згідно курсу НБУ становить 
10 021 978,61 грн), яка складається з: суми основного боргу у розмірі 
697 167,30 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 
358 504,96 доларів США, пені в розмірі 128 530,48 доларів США, штрафу в розмірі 70 112,48 доларів США та судові витрати в сумі 1 952,00 грн. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 
2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 13 червня 2013 року залишено без змін.
Відповідно до договору № GL3N216867 від 29 квітня 2020 року про відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі, за кредитним договором № 761976/ФЛ від 01 лютого 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Тому особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, в яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав внаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та                   від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зробила висновок, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. За відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.
У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження 
№ 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником вважалася можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та                        від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).
У справі, яка переглядається, заявник просив суд замінити стягувача 
ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах № 2-3266/11.
Відповідно до матеріалів справи та інформації про виконавче провадження № 52085886, виконавчий лист було видано судом першої інстанції 29 січня 2014 року. Постановою державного виконавця від 13 червня 2018 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення, зазначено про можливість подачі повторно виконавчого документу до виконання у строк до 13 червня 
2021 року. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на час подання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заяви про заміну стягувача 
(30 листопада 2021 року) закінчився.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження 
№ 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу. Реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке виступає підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно є закінченим. Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Вирішуючи заяву про заміну стягувача у виконавчих листах № 2-3266/11 у щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з 
ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не врахував, що вирішення питання заміни сторони у виконавчому провадженні, виконавчий документ в якому повернуто без виконання, неможливе без вирішення питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суди залишили поза увагою, що заявник при зверненні до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі не порушив питання щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення строків для виконання виконавчого листа, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється, або у виконавчому документі, строк пред`явлення до виконання якого закінчився. 
Слід звернути увагу, що у відповідності до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалами Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року та від 25 жовтня 2022 року у справі № 2-3266/11 заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа у цивільній справі 
№ 2-3266/11 повернуто заявнику. 
Таким чином відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчих листах № 2-3266/11 до вирішення питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  про заміну стягувача у виконавчих листах.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 
2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 
2022 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах у цивільній справі № 2-3266/11 - відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
Судді                                                                                                       О. В. Білоконь 
      Н. Ю. Сакара 
      С. Ф. Хопта
      В. В. Шипович