КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 361/7779/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3652/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Петришин Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
21 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий  - Немировська О.В., 
          судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження  цивільну справу за  позовом  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року,  
 
встановив:
у вересні 2021 року позивач - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму сплаченого ним ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 108 022 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн., посилаючись на те, що шкоду було заподіяно з вини відповідача.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року позов було задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПрАТ «СК «АРКС» 108 022 грн. та суму судового збору 2 270 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник відповідача - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити задоволенні позовних вимог, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, визнання встановленими обставин, які є недоведеними в ході розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що між ним та ОСОБА_3 29.10.2019 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №291404а9к3, застрахованим засобом за яким є належний ОСОБА_3 автомобіль марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 26.07.2020 сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
За результатами огляду належного ОСОБА_3 транспортного засобу ТОВ «Віннер Автомотів» складено Рахунок №1062198, в якому було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 108 022 грн. 66 коп. Відповідно до умов Договору від 29.10.2019 позивачем було складено Розрахунок страхового відшкодування та сплачено на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» вказану суму. Тому позивач просив стягнути сплачену суму страхового відшкодування з ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року позов було задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» 108 022 грн. та суму судового збору 2 270 грн.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що  26.07.2022 у м. Києві по пр. Г.Сталінграду сталась ДТП, в результаті якої було ушкоджено застрахований ПрАТ «СК «АРКС» автомобіль марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На користь ТОВ «Віннер Автомотів» страховиком було сплачено страхове відшкодування в сумі 108 022 грн. 66 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, з нього на користь страховика підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування.
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 979, 993, 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 3, 4  ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).
За  статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
З матеріалів справи видно, що 29.10.2019 між  ПрАТ  «СК «АРКС» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №291404а9к3, застрахованим засобом за яким є належний ОСОБА_3 автомобіль марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль отримав механічні ушкодження в результаті ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 . Вказаний випадок було страховиком визнано страховим, здійснено розрахунок страхового відшкодування в розмірі 108 022 грн. 66 коп. та здійснено виплату 19.08.2020 шляхом перерахування на рахунок  ТОВ «Віннер Автомотів», який склало Рахунок на проведення відновлювального ремонту належного ОСОБА_3 автомобіля.
В апеляційній скарзі представник відповідача - ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції не мав права ухвалювати заочне рішення, оскільки представник позивача не надавав згоду на таке вирішення справи.
Однак вказаний довід не впливає на законність ухвалення судом рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення  причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
В даному випадку відповідач ОСОБА_1 отримував за адресою свого постійного місця проживання, за яким він зареєстрований: АДРЕСА_1 виклик в судові засідання, призначені на 17.03.2022 та 26.05.2022. 
В судовому засіданні 26.05.2022 ОСОБА_1 було вручено копію позовної  заяви з додатками та відкладено розгляд справи на 22.09.2022. 
В судове засідання, призначене на 22.09.2022,  ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Даних про те, що представник позивача заперечував проти такого вирішення справи, в матеріалах справи немає.
Ухвалене судом першої інстанції заочне рішення за формою і змістом відповідає вимогам, встановленим статтями 263 і 265 ЦПК України, в ньому було зазначено про строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Посилання апелянта на відсутність належних доказів розміру завданої шкоди, також не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує, що у позивача діяли Правила №003 Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) затверджені заступником Голови Правління АТ «АРКС» Гавриленком 23 травня 2020 року та які введені в дію з 26.06.2020.  Апелянт не зазначає в чому саме полягає невідповідність наданого позивачем Розрахунку страхового відшкодування зазначеним Правилам.  
Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Втім, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.
У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору, вимогам спеціального законодавства і відповідачем не доведено, що розрахунок такої суми здійснений із порушенням умов договору або правил спеціального законодавства.
Також відсутні докази щодо розбіжності переліку пошкоджень, які не були зазначені в Акті огляду ушкодженого автомобіля та в Рахунку № НОМЕР_3 ТОВ «Віннер-Автомотів».
До апеляційної скарги представник відповідача надав Довідку «Висновок стосовно відповідності наданих документів вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, достовірності, об`єктивності та професійності оцінки матеріального збитку, завданого власнику», яка була складена на замовлення ОСОБА_1 12.12.2022  суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_4 ». В Довідці зроблено висновок, що вартість відновлювального ремонту перевищує на 31 076 грн. 07 коп., не врахований коефіцієнт фізичного зносу, об`єм ремонтних робіт і матеріалів в рахунку більший, ніж зазначено в Акті огляду, визначення величини матеріального збитку не було проведено.   
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Вказані висновки наведені Верховним Судом у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17; від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17; від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18.
Посилання апелянта на те, що відповідач не міг бути присутнім в засіданні з поважних причин, оскільки у зв`язку з воєнним станом в Україні змінив місце проживання, і несвоєчасна обізнаність про засідання та ракетні обстріли завадили йому прибути в судове засідання, є безпідставними, оскільки відповідач після 26.05.2022  не повідомляв суд про зміну свого місця проживання, не  подавав клопотань про відкладення розгляду справи, про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.  
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Згідно з чч. 1, 2 та 5  статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення  без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
постановив: 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від  22 вересня 2022 року без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку  у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
 
Головуючий 
Судді