СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року                                      м. Харків                        Справа № 905/452/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя  Здоровко Л.М.
за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М. 
за участі представників:
позивача –  Колісник Б.О., адвокат
відповідача – Наход А.В., адвокат
розглянувши у відкритому судовому засіданні  у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк",  м. Покровськ, Донецька область (вх. №936 Д/2)
на рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Говорун О.В., повний текст рішення складено та підписано 25.08.2021) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас", смт Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область,
до відповідача Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк", м. Покровськ, Донецька область,
про стягнення 2 485 806,01 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства “Кодратюк” про стягнення 2   485 806,01 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №163 від 01.02.2018 в частині здійснення своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим просив стягнути нараховану пеню, штраф, 48% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №  905/452/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства “Кондратюк” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” 48% річних в сумі 864 232,02 грн, пеню в сумі 646     602,88    грн, штраф у сумі 740   478,02 грн, інфляційні втрати в розмірі 234   493,09  грн та 37   287, 09 грн  витрат з оплати судового збору. 
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції визнав доведеним, що в порушення умов укладеного з позивачем договору та вимог законодавства, відповідач зобов`язання в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений товар належним чином не виконав. Перевіркою розрахунку пені, 48% річних, інфляційних втрат та штрафу за заявленими позивачем періодами нарахування, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.
Судом відхилені доводи щодо наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з тих підстав, що наданий сертифікат Торгово-промислової палати України №8335 від 21.11.2018 не стосується предмета доказування у справі, оскільки не підтверджує виникнення обставин непереборної сили під час виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 163 від 01.02.2018.
Також судом прийнято до уваги, що у сертифікаті зазначений період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.05.2018 по 25.06.2018. В той же час, грошове зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати поставленого товару мало б бути виконане в строк до 01.10.2018.
Також судом відхилено доводи відповідача в частині здійснення сторонами новації зобов`язань за договором поставки №163 від 01.02.2018 у зв`язку з укладанням ними 29.03.2019 товарної аграрної розписки.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк"       задоволено.  
Рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21 скасовано. Прийнято у справі №905/452/21 нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" до Селянського (фермерського) господарства "Кодратюк" про стягнення 2 485 806,01 грн відмовлено.  
Стягнуто  з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"  на користь Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк"  судові витрати за звернення з апеляційною скаргою у розмірі       55 930,64 грн.
Проаналізувавши зміст умов аграрної розписки та встановивши дійсний зміст правовідносин, які фактично склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що  в даному випадку відбулась новація зобов`язань, які існували за договором поставки від 01.02.2018 №163, оскільки вважав, що  укладенням товарної аграрної розписки сторони погодили змінити строки та порядок розрахунків, який був передбачений умовами договору №163 від 01.02.2018 та додатків до нього, і замість сплати грошових коштів, відповідач зобов`язувався здійснити поставку продукції позивачу на суму 11 499 600,00 грн у строк до 31.07.2019.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач, погодившись змінити основне зобов`язання щодо оплати відповідачем грошових коштів за отриманий товар протягом строків, визначених у додатках до договору поставки від 01.02.2018 №163, шляхом вчинення правочину - укладанням товарної аграрної розписки, та виникненням у відповідача нового зобов`язання з поставки товару, що визначений у аграрній розписці, та у строк, що також визначений нею, втрачає право здійснювати нарахування штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням відповідачем його первісного обов`язку, встановленого договором поставки від 01.02.2018 №163, оскільки за згодою сторін та в силу положень ст. 604 ЦК України, таке зобов`язання є припиненим. А між сторонами існують інші зобов`язання, які визначені умовами товарної аграрної розписки.
 Постановою Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №905/452/21 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас” задоволено  частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 у справі №        905/452/21 скасовано. Справу №905/452/21 направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Мотивуючи постанову, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не врахував відсутність в матеріалах справи доказів існування угоди, що обумовлює припинення зобов`язання, яке раніше діяло, і заміну його новим зобов`язанням, отже відсутні правові підстави вважати, що відбулася новація.
Апеляційний господарський суд помилково виходив виключно з аналізу змісту умов аграрної розписки, які, на думку суду, давали  підстави для висновку, що в даному випадку відбулась новація зобов`язань, без з`ясування правової природи аграрної розписки.
Суд касаційної інстанції наголосив, що у цій справі встановлено наявність між позивачем та відповідачем договірних відносин та обставин поставки позивачем товару відповідачу, за договором поставки №163 від 01.02.2018, а також обставини наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за поставлений товар, що відповідає критеріям кредитора, наведеним у частині першій статті 1 Закону України “Про аграрні розписки”. 
У той же час, видана відповідачем аграрна розписка та договір поставки є за своєю правовою природою двома окремими правочинами.
Заборгованість відповідача перед позивачем виникла в результаті невиконання зобов`язань з оплати поставленого товару за договором № 163 від 01.02.2018, а не на підставі аграрної розписки. Відповідно позивач, шляхом звернення до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки, реалізував право на захист свої порушених прав.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 прийнято до провадження справу №905/452/21. Розгляд апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" на рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21 призначено на 03.11.2022. Встановлено учасникам справи       строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 10 днів з дня вручення даної ухвали. Запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №905/452/21.
14.10.2022 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що укладення аграрної розписки від 29.03.2019 не є новацією зобов`язань за договорами поставки  №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019, оскільки аграрна розписка не створила нового зобов`язання, а лише підтвердила забезпечення виконання зобов`язань за договорами поставки №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019 (п. 1 Товарної аграрної розписки). На думку позивача, сертифікат Торгово-промислової палати України №8335 про форс-мажорні обставини  від 12.11.2018 та лист Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології №05-30/087 від 04.07.2018 не є належними та допустимими доказами, оскільки не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між непереборною обставиною/подією і неможливістю виконання СФГ «Кондратюк» своїх зобов`язань за договором поставки №163 від 01.02.2018, а саме, здійснення своєчасної оплати.  Вважає, що фінансове становище відповідача, яким обґрунтовано винятковість обставин прострочення оплати поставлених товарів, не може бути безумовною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій з урахуванням того, що господарську діяльність відповідач здійснює на власний ризик, а наразі у позивача існує велика сума заборгованості перед постачальниками, яка,  в тому числі, утворилась  через несвоєчасну оплату покупцями поставлених товарів. Наведені доводи позивач підтверджував наданою до відзиву копією звітів про фінансові результати ТОВ «Агрозахист Донбас» за 2020-2021 роки. На підставі викладеного позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.
Одночасно у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з СФГ «Кондратюк» на користь ТОВ «Агрозахист Донбас» витрати на професійну правничу допомогу у вигляді фіксованого розміру витрат в розмірі 100   000,0 грн, «гонорар успіху» в розмірі 5% від стягнутої з відповідача рішенням суду суми та надавав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №905/452/12 з додатками. Зокрема, до заяви про відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу від 14.10.2022 позивачем надано ордер від 15.09.2022 на представництво адвокатом Колісник Б.О.  інтересів ТОВ «Агрозахист Донбас»  у Східному апеляційному господарському суді за договором про надання правової допомоги №15/09 від 15.09.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.10.2018, договір про надання правової допомоги №15/09 від 15.09.2022, додаткову угоду від 15.09.2022 до договору про надання правової допомоги №15/09 від 15.09.2022, акт приймання-передачі наданих послуг від 26.09.2022, опис наданих послуг у справі №905/452/21 у Східному апеляційному господарському суді згідно договору про надання правової допомоги №15/09 від 15.09.2022, докази направлення відзиву на апеляційну скаргу з додатками на адресу СФГ «Кондратюк». 
18.10.2022 від СФГ «Кондратюк» на адресу суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що СФГ «Кондратюк», добросовісно вважаючи, що домовленість щодо розміру боргу, порядку та строку розрахунку за договором №163 від 01.02.2018 досягнута на кінець 2018 року через підписання аграрної розписки, продовжував свою ділову співпрацю з позивачем. Фінансових претензій до відповідача, як і фіксації їх у вираженій сумі станом на час підписання 29.03.2019 аграрної розписки з боку позивача не було. До аграрної розписки було внесено суму основного боргу відповідача, що, на думку апелянта,  свідчило про домовленість сторін щодо зміни строку та порядку розрахунків сторін за договором. Саме тому, відповідач погодився на обговорену суму заборгованості, яку  внесено до аграрної розписки і в подальшому повністю домовленість виконав. Як зазначав відповідач, на домовленість щодо зміни порядку і строків розрахунків за договором №163 від 01.02.2018 через виконання зобов`язань за аграрною розпискою вказує і подальша поведінка позивача, який надав СФГ «Кондратюк» передплату за майбутній урожай на початку 2019 року (початку посівної компанії за договором поставки №206 від 27.03.2019). Відповідач також вважав, що поведінка позивача щодо невнесення штрафних санкцій у розмір сум аграрної розписки свідчить про досягнення домовленості між сторонами щодо обсягу зобов`язань за договором №163 від 01.02.2018 та порядку і строків розрахунку за ним. Водночас, позивач майже через три роки змінив свою позицію та звернувся до суду про стягнення з відповідача фінансових санкцій, які становлять більше ніж третину розміру ціни договору, що, на думку апелянта,   не можна вважати добросовісною поведінкою сторони договору, є несправедливою та такою, що суперечить попередній поведінці позивача та домовленості сторін. Також вважає, що  позивач, скориставшись тим, що відповідач не оформив усіх усних домовленостей та не скріпив їх підписами та документами, вирішив діяти з  порушенням принципу заборони суперечливої поведінки; керівник відповідача, який дійшов  домовленостей з позивачем, трагічно загинув у червні 2019 року, отже неможливо спростувати неправомірні вимоги, заявлені  позивачем у позові. 
Також, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Великої палати Верховного Суду у справі №902/417/18 від 18.03.2020, відповідач просив  зменшити розмір фінансових санкцій, а саме, розмір штрафу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, заявлених позивачем до стягнення. Також посилається на обставини  залучення СФГ «Кондратюк» до мобілізаційного завдання в умовах воєнного стану.
Одночасно до письмових пояснень СФГ «Кондратюк» надано клопотання про зупинення провадження у справі №905/452/21  до закінчення розгляду Північним апеляційним господарським судом справи  №905/2159/21 за позовом СФГ «Кондратюк» до ТОВ «Агрозахист Донбас»  про визнання недійсними окремих положень (пунктів ) договору поставки, що укладено під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для позивача умовах. Як зазначав відповідач, усі фінансові претензії сторін за договором №163 від 01.02.2018 були врегульовані шляхом фіксації в аграрній розписці від 29.03.2019, але позивач застосував умови договору на свій розсуд, звернувшись з позовом про стягнення з відповідача всіх штрафних санкцій, викладених в розділі 7 договору поставки №163 від 01.02.2018. Керівник СФГ «Кондратюк», який є власником господарства одноособово, під тиском  втрати господарства у випадку нездійснення посівної компанії та зобов`язань перед іншими кредиторами, які надавали кошти під майбутній врожай, погодився на укладення з ТОВ «Агрозахист Донбас»  договору №163 від 01.02.2018, пункти 7.7., 7.8.,7.9. якого відповідач просить визнати недійсними у справі №905/2159/21 та які є підставою для нарахування фінансових санкцій в межах справи №905/452/21. 
01.11.2022 від ТОВ «Агрозахист Донбас» до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач заперечує проти доводів відповідача про відсутність претензій з боку позивача за договором №163 від 01.02.2018, оскільки вважає, що доводи СФГ "Кондратюк" жодним чином не спростовують існування заборгованості за договором перед позивачем,  який, в силу приписів ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, вправі в буд-який момент в межах строку позовної давності звернутись до суду за захистом свого порушеного права.  Щодо зазначеної відповідачем підстави про зменшення судом фінансових санкцій за договором №163 від 01.02.2018 із посиланням на залучення СФГ «Кондратюк» до мобілізаційного завдання, зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  єдиним підтвердженням виконання мобілізаційного завдання є виключно укладений між підприємством та органом влади/органом місцевого самоврядування договір про виконання такого завдання, в той час як відповідачем доказів на підтвердження зазначеного не надано. 
Ухвалами суду від 24.10.2022 задоволені клопотання представників сторін про участь в судовому засіданні 03.11.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представників за допомогою сервісу "EASYCON".
В судовому засіданні 03.11.2022 було оголошено перерву до 08.12.2022. 
Судове засідання 08.12.2022 не відбулось у зв`язку із знаходженням судді –доповідача Лакізи В.В    у відпустці.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.12.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" на рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21 відбудеться 15.12.2022 об    11:45 год.
Судове засідання 15.12.2022 об 11:45 год.    у справі № 905/452/21 ухвалено    провести за участю представників    ТОВ    "Агрозахист Донбас"      адвоката Колісника Б.О. та Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" адвоката Находи А.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представників за допомогою сервісу "EASYCON".
Також вказаною ухвалою попереджено учасників справи, що згідно з ч. 5 ст. 197 ГПК України, п. 46 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистеми відеоконференцзв`язку, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. 
07.12.2022 від позивача надійшли письмові заперечення щодо доводів відповідача, викладених у письмових поясненнях у справі. Зокрема, позивач заперечував проти існування домовленостей між сторонами з приводу незастосування штрафних санкцій за договором №163 від 01.02.2018, оскільки вважав, що існування таких домовленостей може підтверджуватись лише письмовими доказами, зокрема, укладенням сторонами додаткової угоди до статті 7 договору про незастосування штрафних санкцій.  В той же час, відповідачем таких доказів не надано. Також зазначає, що згідно угоди про зарахування зустрічних вимог від 03.07.2019, станом на 03.07.2019  у СФГ «Кондратюк»  існувала заборгованість перед ТОВ «Агрозахист Донбас» по договору поставки №163 від 01.02.2018 в розмірі 3 418 543,03 грн та по договору поставки №894 від 27.03.2019 в розмірі  4   207   429,33 грн, всього разом 7   625   972,36 грн. Водночас, у ТОВ «Агрозахист Донбас» існувала заборгованість перед СФГ «Кондратюк»  по договору поставки ріпаку №206 від 27.03.2019 в розмірі 7   562   800,00 грн. Як вважає позивач, зарахування зустрічних грошових вимог по вказаних договорах поставки жодним чином не підтверджує пов`язаність цих договорів та відмову позивача від права застосування до відповідача заходів цивільної відповідальності  в порядку статті 7 договору №163 від 01.02.2018 та приписів ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України. Трактування відповідачем умов аграрної розписки вважає безпідставним. З приводу доводів відповідача про відсутність з боку позивача претензій за договором №163 від 01.02.2018 як підстави застосування вимог про сплату неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат у 2019 році, зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.  12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення. До того ж, за умовами п. 7.9. договору, строк позовної давності збільшено сторонами до трьох років. 
В судове засідання 15.12.2022, що відбувалось в режимі відеоконференції, з`явились представники позивача та відповідача. В той же час, після початку судового засідання відеоконференцзв`язок із представником позивача було втрачено та спроба встановлення звукового зв`язку  виявилась неможливою. Відтак,  представник позивача приймав участь у судовому засіданні без звукового супроводження, що також підтверджується протоколом судового засідання від 15.12.2022.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, про що сторони були повідомлені в ухвалі суду від 24.10.2022. 
Зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 15.12.2022 судом обов`язковою не визнавалась, розгляд справи по суті розпочато в судовому засіданні 03.11.2022, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи, правова позиція позивача викладалась ним в судовому засіданні 03.11.2022,  у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні. 
В судовому засіданні 15.12.2022 представник відповідача зазначив, що не підтримує заявленене ним клопотання про зупинення провадження у справі №905/452/21  до закінчення розгляду Північним апеляційним господарським судом справи  №905/2159/21 за позовом СФГ «Кондратюк» до ТОВ «Агрозахист Донбас»  про визнання недійсними окремих положень (пунктів ) договору поставки, що укладено під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для позивача умовах.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, письмові пояснення та заперечення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги зважаючи на наступне. 
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 01.02.2018 між ТОВ "Агрозахист Донбас" (далі – постачальник) та СФГ "Агрофірма "Кондратюк" (далі - покупець) укладено договір №163 (далі – договір) відповідно до п.1 якого, в терміни визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується  прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну) визначеному договором (т.1 а.с.25-26).
Згідно з п.2.1 договору, за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначається додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п.2.3 договору, загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п.2.1 та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).
Згідно з п.3.1 договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається з додатках до даного договору.
Згідно з п. 3.5 договору, товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладання інших письмових угод – додатків), має бути оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною. 
Відповідно до п.3.7 договору, за згодою сторін після укладення відповідної угоди, може використовуватись інша форма та спосіб розрахунків, у тому числі шляхом зарахування зустрічних вимог та сільськогосподарською продукцією. 
Строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору (п.4.1 договору).
Згідно з п.4.1 договору, строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.
За п. 6.3 договору товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем: по кількості (одиниць виміру) – відповідно до кількості  (одиниць виміру), вказаної у накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості – відповідно до якості, вказаній у сертифікаті якості підприємства-виробника. 
За порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п. 7.1. договору).
У п. 7.1.1. сторони погодили, що крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору покупець зокрема за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.
Відповідно до п. 7.7 договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.
Пунктом 7.8 договору передбачено, що в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років (п. 7.9 договору). 
Відповідно до п.11.2 договору, договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.
На виконання умов договору між сторонами було укладено додатки до договору поставки №163 від 01.02.2018, якими встановлено строк виконання розрахунків за договором та визначено, що покупець зобов`язується здійснити оплату до 01.10.2018.  
Також на підтвердження поставки та отримання товару за договором №163 від 01.02.2018 сторонами складено та підписано видаткові накладні. Зазначені накладні підписані уповноваженим представником відповідача без зауважень та скріплені печатками сторін.
Загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару на підставі додатків до договору та видаткових накладних становила 4 167 576,75 грн.
Відповідно до виписки з особового рахунку позивача, відповідач частково оплатив поставлений йому позивачем товар, а саме, 30.08.2018 на суму 30000,00 грн; 05.09.2018 на суму 30000,00 грн; 08.11.2018 на суму 107 345,25 грн; 23.11.2018 на суму 50   000,00 грн (т.1 а.с.67-70).
28.12.2018 між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором на суму 1 010 000,4 грн (т.1 а.с.139).
Відповідно до наданого відповідачем акту звірки взаєморозрахунків, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками, заборгованість СФГ "Кондратюк" перед ТОВ "Агрозахист Донбас", станом на 31.12.2018, складає 6 418 911,18 грн (т.1 а.с.144).
04.04.2019 та 31.05.2019 сторонами складено накладні №28 та №97 на повернення позивачу відповідачем товару на суму 776   160,00 грн та 2 224 208,15 грн відповідно (т.1 а.с. 57-60).
03.07.2019 між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3 418 543,03 грн (т.1 а.с.179).
Звертаючись до суду, позивач, зазначав, що станом на 02.10.2018 відповідач має борг за договором за додатками №№1, 4, 6, 7, 8 , 9, 10, який  становить 4   458   473,95 грн.   Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань щодо повної оплати товару,  за договором, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та просив стягнути з відповідача фінансові санкції, нараховані відповідно до умов п. 7.7., 7.8., п.п. 7.1.1. договору, а саме, 48% річних від простроченого основного боргу, суми штрафу в розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобов`язань за договором, а також інфляційні втрати. 
Відповідач проти позовних вимог заперечував та зазначав, що причиною неналежного виконання зобов`язань відповідачем стали форс-мажорні обставини, які засвідчені виданим Торгово-промисловою палатою України сертифікатом №8335, а також листом Державної служби України з надзвичайний ситуацій №05-30/087 від 04.07.2018. Претензій щодо відповідальності за невиконання зобов`язань за договором з боку позивача висунуто не було. Також, питання за зобов`язаннями відповідача за 2018 рік за договором №163 від 01.02.2018 з позивачем були врегульовані згідно з угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.12.2018, в якій заборгованість відповідача за договором №163 від 01.02.2018 була описана без додаткових зобов`язань та підтверджена відповідним актом звірки взаєморозрахунків. Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №894 від 27.03.2019. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором №163 від 01.02.2018 та №894  від 27.03.2019 між сторонами було укладено Товарну аграрну розписку на загальну суму 11499   600,00 грн, яка включала в себе суму зобов`язань відповідача перед позивачем за 2018 рік, згідно з договором №163 від 01.02.2018 та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.12.2018. Як вважав відповідач, укладанням товарної аграрної розписки було змінено порядок та строк розрахунків за договором №163. Зобов`язання за товарною аграрною розпискою є новацією по відношенню до зобов`язань по договору поставки №163 від 01.02.2018. Зобов`язання за товарною аграрною розпискою відповідачем належним чином виконані, отже підстави для застосування фінансових санкцій в межах договору №163 від 01.02.2018 відсутні.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 3 Цивільного кодексу України   визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями   13   і   14 Цивільного кодексу України   встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2   ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1   ст. 15 Цивільного кодексу України   встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1, ч. 2 пп. 5, 8   ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 20 Господарського кодексу України   передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.
Статтею 204 Цивільного кодексу України   встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст.   525,   526 Цивільного кодексу України, ст.ст.   193,   202 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч. 1   ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст.   598, ч. 1 ст.   599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Частина 1   ст. 626 Цивільного кодексу України   визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. ст.   638,   639 Цивільного кодексу України   договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1   ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частинами 1, 2   ст. 712 Цивільного кодексу України   визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до   ст. 265 Господарського кодексу України   за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
Спірним у даній справі є питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 48% річних, інфляційних втрат та штрафу за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №163 від 01.02.2018, щодо здійснення своєчасної оплати поставленого позивачем та отриманого відповідачем  товару.
  Як вбачається з матеріалів справи 01.02.2018 сторони спору уклали договір №163, відповідно до умов якого в терміни, визначені договором, постачальник (ТОВ «Агрозахист Донбас») зобов`язався передати у власність покупця (СФГ «Кондратюк») продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується  прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну) визначеному договором. 
За умовами п.2.3 договору, його сума визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п.2.1 та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).
Згідно з п.4.1 договору, строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору, а відповідно до п. 3.1 договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.
В матеріалах справи містяться додатки до договору поставки №163 від 01.02.2018, якими підтверджується поставка товару позивачем за укладеним договором та його отримання відповідачем. Також, відповідно до умов п. 3.1. договору №163 від 01.02.2018, у додатках до договору сторонами встановлюється  строк здійснення розрахунків за отриманий товар. 
Зокрема, сторонами укладено наступні додатки за договором №163 від 01.02.2018 за яким здійснювалась поставка товару: 
-          додаток №1 від 11.04.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 870000 грн ( т.1 а.с.28). Також, 11.04.2018 сторонами підписана видаткова накладна №1710 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 870000 грн, (т.1 а.с. 44). Згідно з п.3  додатку, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.10.2018; 
-додаток №2 від 27.04.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 87000 грн (а.с. 29 т. 1). Сторонами 27.04.2018 підписана видаткова накладна № 4168 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 87 000,00 грн (а.с.43 т.1). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.10.2018; 
-додаток №3 від 06.06.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 163897,00 грн (а.с. 30 т. 1). Сторонами 07.06.2018 підписана видаткова накладна №5606 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 163 897,00 грн (а.с.45 т.1). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.10.2018; 
-          додаток №4 від 13.06.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 523272,96 грн (а.с. 31 т. 1). Сторонами 14.06.2018 підписана видаткова накладна № 5853 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 523 272,96 грн (т.1 а.с. 46). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.10.2018; 
-додаток №5 від 19.06.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 100000,08 грн (а.с. 32 т. 1).  Сторонами 19.06.2018 підписана видаткова накладна № 5983 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 100000,08 грн (т.1 а.с. 47).  Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.10.2018; 
-          додаток №6 від 20.07.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 1108400,02 грн (а.с. 33 т. 1). Сторонами 20.07.2018 та 31.07.2018 підписані видаткові накладні №6720 та № 6834 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 845 199,95 грн та 263 200,07 грн відповідно (т.1 а.с. 48-49). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018; 
-          додаток №7 від 24.07.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 526400,81 грн (а.с. 34 т. 1). Сторонами 31.07.2018 підписана видаткова накладна № 6966 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару від на суму 526400,81 грн (т.1 а.с. 50). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018; 
-          додаток №8 від 23.08.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 156300,36 грн (а.с. 35 т. 1). Сторонами 27.08.2018 підписана видаткова накладна № 7840 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 156300,36 грн Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018 (т.1 а.с.35, 51);
-          додаток №9 від 17.09.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 936474,60 грн (а.с. 36 т. 1). Сторонами 17.09.2018 підписана видаткова накладна № 8337 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 936474,60 грн (а.с. 55 т.1). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018;
-          додаток №10 від 20.09.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 46728,00 грн (а.с. 37 т. 1). Сторонами 20.09.2018 підписана видаткова накладна № 8476 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 46728,00 грн (т.1 а.с. 56). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018;
-          додаток №11  від 18.10.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 220806,00 грн (а.с. 38 т. 1). Сторонами 18.10.2018 підписана видаткова накладна № 9057 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 220806,00 грн (т.1 а.с. 54). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018;
-          додаток №12 від 18.10.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 204450,00 грн (а.с. а.с. 39 т. 1). Сторонами 19.10.2018 підписана видаткова накладна № 9133 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 204450,00 грн (а.с. 52 т.1). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018; 
-          додаток №13 від 29.10.2018 до договору від 01.02.2018, щодо поставки товару на суму 3000368,15 грн (а.с. 13 т. 1). Сторонами 29.10.2018 підписана видаткова накладна № 9258 на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем товару на суму 3 000 368,15 грн (т.1 а.с. 53). Згідно з п.3 цього додатку, покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 01.08.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018.
Зазначені вище видаткові накладні підписані представником відповідача без зауважень.
Загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару на підставі наведених вище документів становила 7 943 898,18 грн.
Крім того, виходячи з умов укладених сторонами додатків, остаточний розрахунок за отриманий товар відповідач мав здійснити до 01.10.2018. 
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що  станом на 02.10.2018 заборгованість відповідача за додатками №№1, 4, 6, 7, 8, 9, 10 до договору   становить            4   458   473,95 грн. 
Дослідженням наявних в матеріалах справи виписок  з особового рахунку ТОВ "Агрозахист Донбас" вбачається, що СФГ "Кондратюк" здійснив часткову оплату товару, сплативши на користь позивача 30.08.2018 заборгованість в розмірі 30 000,00 грн; 05.09.2018 заборгованість в розмірі 30   000,00 грн; 08.11.2018 заборгованість в розмірі 107 345,25 грн; 23.11.2018 заборгованість в розмірі 50   000,00 грн. (т.1 а.с.67-70).
28.12.2018 між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 010 000,4 грн (т.1 а.с.139).
Відповідно до зазначеної угоди сторони підтвердили, що станом на дату її укладання   СФГ "Кондратюк" зобов`язана оплатити ТОВ "Агрозахист Донбас" вартість продукції, поставленої відповідно до за умов договору №163 від 01.02.2018  в сумі 7 428 911,58 грн, а ТОВ "Агрозахист Донбас" зобов`язаний оплатити СФГ "Кондратюк" вартість продукції, поставленої відповідно до умов договору №1014 від 09.10.2018 в сумі 1 010 000,40 грн.
Керуючись ст. 601 ЦК України, ст.  202, ч. 3 ст. 203 ГК України, сторони дійшли згоди припинити зарахуванням зобов`язання сторін по вказаним договорам.  
У пункті 3 зазначеної угоди сторони зазначили, що після проведення взаєморозрахунків заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 418 911,18 грн.
Відповідно до умов п. 3.3. договору №163 від 01.02.2018, на підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2. договору, сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків». Ініціатива підписання «Акту звіряння взаємних розрахунків» покладається на покупця.
Згідно з наданого відповідачем акту звірки взаєморозрахунків станом на період 2018 року, підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін, сторони підтвердили, що станом на 31.12.2018  заборгованість СФГ "Кондратюк" перед ТОВ "Агрозахист Донбас", складає 6 418 911,18 грн (т.1 а.с.144).
Даний факт відповідачем не заперечується. 
В подальшому, відповідно до додатку №1-в від 04.04.2019 на повернення товару за договором поставки №163 від 01.02.2018 СФГ "Кондратюк" було повернуто ТОВ "Агрозахист Донбас" товар на суму 776 160,00 грн (т. 1 а.с. 41). За додатком №2-в від 31.05.2019 на повернення товару за договором поставки №163 від 01.02.2018 СФГ "Кондратюк" повернуто ТОВ "Агрозахист Донбас" товар на суму 2 224 208,15 грн (т. 1 а.с. 42), про що 04.04.2019 та 31.05.2019 сторонами складені накладні №28 та №97 на повернення відповідачем товару позивачу на суму 776   160,00 грн та 2 224 208,15 грн відповідно (т.1 а.с. 57-60).
03.07.2019 між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3   418 543,03 грн (т.1 а.с.179). 
Відповідно до зазначеної угоди сторони підтвердили, що станом на дату її укладання   СФГ "Кондратюк" зобов`язана оплатити ТОВ "Агрозахист Донбас" вартість продукції, поставленої відповідно до за умов договору №163 від 01.02.2018  в сумі 3   418   543,03 грн, договору №849 від 27.03.2019 в сумі 4   207   429,33 грн, а ТОВ "Агрозахист Донбас" зобов`язаний оплатити СФГ "Кондратюк" вартість продукції, поставленої відповідно до умов договору №206 від 27.03.2019 в сумі 7   562   800,00 грн. 
Керуючись ст. 601 ЦК України, ст.  202, ч. 3 ст. 203 ГК України, сторони дійшли згоди припинити зарахуванням зобов`язання сторін по вказаним договорам, в тому числі за спірним договором №163 від 01.02.2018.
За змістом п. 3 угоди, після проведення взаєморозрахунків заборгованість СФГ "Кондратюк" перед ТОВ "Агрозахист Донбас" складає 63172,36 грн. 
В матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків за період січень 2019- листопад 2019, укладений між сторонами, яким зазначено, що станом на 30.11.2019 заборгованість СФГ "Кондратюк" за договором №163 від 01.02.2018 відсутня (т.1 а.с.147). Таким чином, підписавши вказаний  акт, сторони підтвердили повну оплату відповідачем основної суми заборгованості за договором №163 від 01.02.2018 та відсутність заборгованості за вказаним договором. 
В той же час, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1   ст.  598 Цивільного кодексу України    зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
 В силу дії умов договору №163 від 01.02.2018 та додатків до нього, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов`язується здійснити до 01.10.2018. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують здійснення відповідачем оплати за договором №163 від 01.02.2018 у строк, встановлений додатками до нього, а саме, до 01.10.2018. Отже, відповідач прострочив виконання свого договірного зобов`язання з оплати отриманого від позивача товару у строк, встановлений договором, тобто допустив неналежне виконання, що є порушенням зобов`язання в розумінні   ст. 610 Цивільного кодексу України. 
У зв`язку з порушенням відповідачем дисципліни розрахунків в строк, встановлений договором та додатками до нього, позивачем і було заявлено до стягнення з відповідача фінансові санкції у вигляді пені, штрафу, річних та інфляційних  втрат за додатками №№1, 4, 6, 7, 8, 9, 10 до договору поставки №163 від 01.02.2018. 
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що 27.03.2019 між сторонами було укладено товарну аграрну розписку, яка змінює порядок та строки розрахунків між сторонами, в тому числі за договором  №163 від 01.02.2018 та додатків до нього. Аналогічні доводи покладено відповідачем в обґрунтування апеляційної скарги. Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що укладенням між позивачем та відповідачем товарної аграрної розписки від 27.03.2019 сторонами змінено порядок та строки розрахунків між сторонами договорів №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019. Як зазначає апелянт, розрахунки за товарною аграрною розпискою належно та вчасно виконані відповідачем, про що свідчить лист позивача нотаріусу та відповідні записи нотаріуса про виконання розписки. 
          Судом встановлено, що 09.03.2019 між СФГ "Кондратюк" (боржник) та ТОВ "Агрозахист Донбас" (кредитор) укладено товарну аграрну розписку, відповідно до п. 1 якої, остання надається боржником в забезпечення виконання зобов`язань за договорами поставки №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019. 
Аграрна розписка встановлює безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку 1036 тон насіння ріпаку вищого класу врожаю 2019 року в строк до 31.07.2019 на суму 11499600,00 грн (п. 2 розписки). 
Згідно з п. 4 аграрної розписки, боржник та кредитор погодили, що зобов`язання на аграрною розпискою не є новацією по відношенню до зобов`язань до Договору поставки. 
Аграрна розписка засвідчена нотаріусом Олійник С.В.
Відповідно до напису на аграрній розписці вона є виконаною, "Аграрна розписка припинена", запис до реєстру аграрних розписок про припинення аграрної розписки від 18.02.2020 №5143. 
Отже, посилаючись на обставини укладення та подальшого виконання СФГ "Кондратюк" умов товарної аграрної розписки відповідач вважає, що зобов`язання перед ТОВ "Агрозахист Донбас" за договорами №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019 виконані відповідачем в повному обсязі. Крім того, наголошує, що уклавши таку розписку сторони тим самим  змінили порядок та строк розрахунків за договорами №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019. Отже, на думку апелянта,  підстави нарахування фінансових санкцій відсутні. 
З приводу наведених відповідачем доводів та з урахуванням  встановлених у справі обставин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.
Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання.
Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення.
До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а “домовленість про новацію”, про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим.
Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.
Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.
Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.
Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.
Така правова позиція щодо застосування норми права викладена Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 609/67/18.
В той же час, в матеріалах справи відсутні докази наявності угоди, в якій обумовлено про припинення зобов`язання, яке раніше діяло, і заміну його новим зобов`язанням, отже відсутні правові підстави вважати, що відбулася новація.
Апелянт помилково виходить виключно з аналізу змісту умов аграрної розписки, які, на його думку, дають підстави для висновку, що в даному випадку відбулась новація зобов`язань за договорами №163 від 01.02.2018 та №894 від 27.03.2019. 
В той же час, відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок регулюються Законом України “Про аграрні розписки”, який визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів. 
У статті 1 Закону України “Про аграрні розписки” містяться визначення, згідно з якими: аграрна розписка - це товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах; боржник за аграрною розпискою - це особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах; кредитор за аграрною розпискою - це фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.
Положеннями статті 3 Закону України “Про аграрні розписки” передбачено, що товарна аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника за аграрною розпискою здійснити поставку узгодженої сільськогосподарської продукції, якість, кількість, місце та строк поставки якої визначені аграрною розпискою.
Отже, за змістом положень Закону України “Про аграрні розписки” аграрна розписка з одного боку може бути засобом забезпечення виконання зобов`язання між кредитором та боржником, а з іншого – аграрна розписка завжди є документом, який встановлює безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку товару на умовах, визначених в такій аграрній розписці. 
Для набуття статусу кредитора за аграрною розпискою відповідно до статті 1 Закону України “Про аграрні розписки” визначальним є наявність зобов`язальних відносин за договором (договорами), за якими боржником за аграрною розпискою було видано таку аграрну розписку.
Обставинами у справі встановлено наявність між позивачем та відповідачем договірних відносин та обставин поставки позивачем товару відповідачу за договором поставки № 163 від 01.02.2018, а також обставини наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за поставлений товар, що відповідає критеріям кредитора, наведеним у частині першій статті 1 Закону України “Про аграрні розписки”. 
У той же час, видана відповідачем аграрна розписка та договір поставки є за своєю правовою природою двома окремими правочинами.
Заборгованість відповідача перед позивачем виникла в результаті невиконання зобов`язань з оплати поставленого товару за договором № 163 від 01.02.2018, а не на підставі аграрної розписки. Відповідно позивач, шляхом звернення до суду про стягнення з відповідача заборгованості за несвоєчасне виконання договору поставки, реалізував право на захист свої порушених прав шляхом нарахування фінансових санкцій за порушення строків розрахунків за вказаним договором. 
Правова позиція з цього питання викладена Верховним Судом у постанові від 28.07.2022 під час касаційного перегляду даної справи №905/452/21.
Виходячи з наведеного, доводи апелянта про те, що уклавши 29.03.2019 товарну аграрну розписку сторони змінили порядок та строк розрахунків за договором поставки №163 від 01.02.2018  не можуть бути прийняті до уваги. 
   Щодо доводів апелянта про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з ч.1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Отже, документом, який засвідчує настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), є виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою відповідний сертифікат.
Відповідач на підтвердження настання обставин непереборної сили до матеріалів справи надав сертифікат Торгово-промислової палати України №8335 від 21.11.2018 (т.1 а.с.104).
Дослідженням вказаного сертифікату встановлено, що він наданий відповідачу щодо зобов`язань  з поставки пшениці м`якої 3 класу у кількості 2494,086 тон у термін до 01.10.2018 за біржовим договором поставки зерна врожаю 2018 року №1968 Ф від 21.11.2017 укладеним з ПАТ "Аграрний фонд".
В той же час, як правомірно зазначено судом першої інстанції, предметом даної  справи є стягнення з відповідача штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникли з договору поставки №163 від 01.02.2018, згідно з умовами якого відповідач мав здійснити оплату ТОВ "Агрозахист Донбас" за поставлений товар.         
Тобто, сертифікат №8335  не стосується предмета доказування у справі, оскільки на його підставі неможливо встановити обставини, які входять до предмета доказування та якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову, зокрема виникнення обставин непереборної сили під час виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 163 від 01.02.2018.
Крім того, період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.05.2018 по 25.06.2018, в той час як грошове зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати поставленого товару мало б бути виконане в строк до 01.10.2018.
За таких підстав, сертифікат Торгово-промислової палати України №8335 від 21.11.2018 не стосується предмета доказування у справі, оскільки не підтверджує виникнення обставин непереборної сили під час виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 163 від 01.02.2018, про що правомірно зазначено судом першої інстанції.
Відповідно до   статті 610 Цивільного кодексу України   порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами   статті 611 Цивільного кодексу України   разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За частиною 1   статті 612 ЦК України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналогічні положення закріплені і в статтях   216,   217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні   статті 218 Господарського кодексу України   для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до   статті 549 Цивільного кодексу України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2   статті 551 Цивільного кодексу України).
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить   статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі   статтею 549 ЦК України   пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до   статті 230 ГК України   - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 08.09.2021 у справі 915/107/20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).
Крім того,   статтею 625 Цивільного кодексу України   встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2   статті 625 Цивільного кодексу України   передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України   передбачено можливість зміни відсотків річних на умовах погоджених сторонами договором.
У п. 7.1.1. договору №163 від 01.02.2018 сторони погодили, що крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору покупець зокрема за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.
Відповідно до п. 7.7 договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних (48 %), якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.
Пунктом 7.8 договору сторони передбачили, що в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років (п. 7.9 договору). 
Відповідно до п.11.2 договору, договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.
Виходячи з умов додатків до договору, кінцевим строком розрахунків за договором №163 від 01.02.2018 було 01.10.2018.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 48% річних та пеня за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати за поставлений товар. Перевіркою вказаного розрахунку встановлено, що його здійснено з урахуванням часткової оплати відповідач за товар, укладання угод про зарахування зустрічних однорідних вимог та повернення відповідачем позивачу товару, а саме: 
- за період з 02.10.2018 по 07.11.2018 на суму 810   000,00 грн та за період з 24.11.2018 по 27.12.2018 на суму 652654,75 грн (додаток №1 до договору);
- за період з 02.10.2018 по 27.12.2018 на суму 523272,96 грн та за період з 29.12.2018 по 03.04.2019 на суму 416824,91 грн (додаток №4 до договору);
- за період з 02.10.2018 по 03.04.2019 на суму 1108400,02 грн та за період з 05.04.2019 по 31.05.2019 на суму 332240,02 грн (додаток №6 до договору);
- за період з 02.10.2018 по 31.05.2019 на суму 526400,81 грн (додаток №7 до договору);
- за період з 02.10.2018 по 31.05.2019 на суму 156300,36 грн (додаток №8 до договору);
- за період з 18.10.2018 по 31.05.2019 на суму 531288 грн (додаток №9 до договору);
- за період з 02.10.2018 по 31.05.2019 на суму 46728 грн (додаток №10 до договору).
Інфляційні втрати заявлені на наступні періоди:
- жовтень 2018 року на суму 810000 грн та за грудень 2018 року на суму 652654,75 грн (додаток №1 до договору);
- жовтень-грудень 2018 року на суму 523272,96 грн та за січень-березень 2019 року на суму 416824,91 грн (додаток №4 до договору);
- жовтень 2018 року - березень 2019 року на суму 1108400,02 грн та за квітень-травень 2019 року на суму 332240,02 грн (додаток №6 до договору);
- жовтень 2018 року - травень 2019 року на суму 526400,81 грн (додаток №7 до договору);
- жовтень 2018 року - травень 2019 року на суму 156300,36 грн (додаток №8 до договору);
- листопад 2018 року - травень 2019 року на суму 531288 грн (додаток №9 до договору);
- жовтень 2018 року - травень 2019 року на суму 46728 грн (додаток №10 до договору).
За результатом проведеного перерахунку розміру пені, 48% річних та інфляційних втрат за заявленими позивачем періодами нарахування, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю та стягненню з відповідача підлягає  пеня в розмірі 646 602,88 грн, 48% річних у розмірі 864 232,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 234 493,09 грн. Також, перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення  вимог в цій частині на суму 740 478,02 грн (20% від суми заборгованості за додатками №1 від 11.04.2018, №4 від 13.06.2018, №6 від 20.07.2018, №7 від 24.07.2018, №8 від 23.08.2018, №9 від 17.09.2018, №10 від 20.09.2018 до договору поставки №163 від 01.02.2018).
Суд апеляційної інстанції, перевіривши на відповідність нараховані позивачем у порядку передбаченому п.п. 7.1.1, 7.7, 7.8, 7.9 договору та   ст. 625 ЦК України   на прострочену суму боргу пеню, 48% річних, штрафу та інфляційних втрат, вважає правильним та арифметично вірним нарахування 48% річних у розмірі  864 232,02 грн, пені в розмірі  646   602,88 грн, штрафу в розмірі 740 478,02 грн, інфляційних втрат в розмірі 234   493,09 грн  та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правильності визначення  періоду їх розрахунку з урахуванням  часткової оплати відповідача за товар, укладання угод про зарахування зустрічних однорідних вимог та повернення відповідачем позивачу товару за видатковими накладними. 
Водночас, колегією суддів приймається до уваги те, що відповідач під час розгляду справи судом апеляційної інстанції просив зменшити штрафні санкції. Обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначав, що уклавши з позивачем аграрну розписку від  29.03.2019, СФГ "Кондратюк" вважало, що нею змінено умови та строки розрахунків, а її виконання має наслідком припинення зобов`язань  відповідача перед позивачем. Також зазначав, що в аграрній розписці не було зафіксовано  застосування до відповідача фінансових санкцій, а тому  СФГ "Кондратюк" вважало, що виконало умови договору №163 від 01.02.2018   в повному обсязі, уклавши з позивачем розписку. Також наголошував на тому, що вважає недобросовісною поведінку позивача, яким заявлено до стягнення фінансові санкції за договором, що укладений відповідачем на вкрай невигідних для нього умовах, під впливом тяжких обставин та заборгованість за яким є погашеною. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що в силу дії частини третьої   статті 551 Цивільного кодексу України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої   статті 551 ЦК України   та   статті 233 ГК України   приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними та конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.
Відповідно до   статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. 
Така правова позиція викладена в   рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.
При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.
Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).
Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
За висновками Великої Палати, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов, може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір пені, штрафу та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. 
У вказаній постанові Велика Палата також зазначила, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
   Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Як вже зазначалось, розмір заборгованості відповідача за додатками №№1, 4, 6, 7, 8, 9, 10 до договору №163 від 01.02.2018 станом на 02.10.2018 визначено позивачем у розмірі        4458473,95 грн. Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідач, маючи намір належного виконання умов договору №163 від 01.02.2018, здійснив часткову оплату за отриманий товар, сплативши на користь позивача 30.08.2018  - 30000,00 грн, 05.09.2018  - 30000,00 грн, 08.11.2018 -  107 345,25 грн, 23.11.2018 - 50   000,00 грн, що підтверджує сам позивач. Також, колегія суддів враховує, що сторонами 28.12.2018 та 03.07.2019 укладено угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, за якими сторони дійшли згоди про взаємне зарахування зобов`язань, в тому числі і за договором  поставки №163 від 01.02.2018. Також колегія суддів враховує, що в межах договору №163 від 01.02.2018 товар за  накладними №28 та №97 повернуто позивачу на суму 776   160,00 грн та 2224208,15 грн відповідно. Отже, станом на час звернення позивача з позовом 12.03.2021 (згідно поштового конверту) про стягнення фінансових санкцій за неналежне виконання відповідачем договору №163 від 01.02.2018, відповідач в повному обсязі виконав його умови, а  станом на 30.11.2019 заборгованість відповідача за договором №163 від 01.02.2018 відсутня, що також підтверджується складеним та підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків за договором №163 від 01.02.2018. Колегія суддів також враховує, що період прострочення не був значним, а також враховує господарську діяльність відповідача, який є виробником сільськогосподарської продукції. Крім того, судом враховано доводи відповідача про те, уклавши  29.03.2019 товарну аграрну розписку та виконавши її умови в повному обсязі, СФГ "Кондратюк" сподівалось, що не має заборгованості перед позивачем. Суд до того ж враховує,  що позивач не скористався правом на відмову від подальшої поставки товару в межах договору №163 від 01.02.2018,  навіть з урахуванням порушення відповідачем дисципліни розрахунків, доказів понесення збитків внаслідок прострочення оплати ТОВ "Агрозахист Донбас" не надано. Також, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що стягнення з боржника пені, штрафу, 48% річних та інфляційних у розмірі  2   485   806,01 грн, розмір яких становить більше ніж 50% від суми боргу відповідача 4   458   473,95 грн станом на 02.10.2018, не може бути джерелом збагачення кредитора. При цьому, суд зазначає, що у 2019 та 2020 роках позивач не заявляв претензії відповідачу, а також не звертався з позовом до суду про стягнення фінансових санкцій  за прострочення оплати поставленого товару, натомість, у такому разі, відповідні нарахування мали б суттєво менший розмір та не мали ознак надмірного тягаря для відповідача. З огляду на вже існуючі порушення строку оплати товару, позивач  не припиняв подальших поставок товару відповідачу, про що свідчать укладені сторонами додатки до договору від 18.10.2018, від 29.10.2018, від 29.10.2018  (додатки №№11, 12, 13 до договору поставки) до договору.
Враховуючи викладені обставини, матеріальні інтереси обох сторін, співмірність належних до сплати відповідачем штрафних санкцій, обставини повного погашення боргу відповідачем та відсутність у позивача збитків внаслідок прострочення боржника, колегія суддів вважає, що у даному випадку, справедливою компенсацією позивачу за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем, є стягнення пені в розмірі 64   660,23 грн, штрафу в розмірі 74   047,80 грн,  річних у розмірі 86   423,20 грн, що становить  90% від розміру фінансових санкцій, визначених позивачем згідно умов договору поставки №163 від 01.02.2018. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21 слід скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення  581   942,65 грн пені, 666   430,22 грн штрафу, 777   808,82 грн – 48% річних та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові в цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін. 
Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Щодо клопотання позивача про стягнення з СФГ «Кондратюк» витрат, понесених позивачем  на професійну правничу допомогу у Східному апеляційному господарському суді та стягнення на користь ТОВ "Агрозахист Донбас" витрат на професійну правничу допомогу у вигляді фіксованого розміру в розмірі 100   000,00 грн, а також  «гонорару успіху» в розмірі 5% від стягнутої рішенням суду суми, колегія суддів вважає за необхідне розгляд такого клопотання здійснити в окремому судовому засіданні в порядку ст. 244 ГПК України. 
Керуючись статтями 123, 126, 129, 269, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21 в частині стягнення з Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас"  48% річних в розмірі 777   808,82 грн, пені в розмірі 581   942,65 грн, штрафу в розмірі 666   430,22 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 у справі №905/452/21  залишити без змін.
Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" (85300, Донецька обл., м. Покровськ, мкр. Южний, 15, кв.12, ЄДРПОУ 24617604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, ЄДРПОУ 30048570) 48% річних в сумі 86   423,20 грн, пеню – 64   660,23 грн, штраф – 74   047,80 грн, інфляційні втрати в розмірі  234   493,09 грн та 37   287,09 грн витрат з оплати судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, ЄДРПОУ 30048570) на користь Селянського (фермерського) господарства "Кондратюк" (85300, Донецька обл., м. Покровськ, мкр. Южний, 15, кв.12, ЄДРПОУ 24617604) 45   589,10 грн витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
Господарському суду Донецької області видати відповідні накази. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   26.12.2022 

Головуючий суддя                                                                    В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко