ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року	Львів	Справа № 500/3483/22 пров. № А/857/149/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року, головуючий суддя – Мартиць О.І., ухвалене у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, ГУПФУ у Львівській області, в якому просив визнати неправомірними дії щодо незарахування періоду роботи в Новосільському ремонтно-механічному заводі з 02 грудня 1985 року по 17 серпня 1989 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 ; зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу період роботи в Новосільському ремонтно-механічному заводі з 02 грудня 1985 року по 17 серпня 1989 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що за доданими документами щодо призначення пенсії за віком до страхового стажу не зараховано: період роботи в Новосільському ремонтно-механічному заводі з 02 грудня 1985 року по 17 серпня 1989 року (03 роки 08 місяців 15 днів) так, як уточнююча довідка за №69/07 від 21 червня 2022 року видана згідно наказів в трудовій книжці, а для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів. Вказував, що наведений період підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 в Новосільському ремонтно-механічному заводі з 02 грудня 1985 року по 17 серпня 1989 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Новосільському ремонтно-механічному заводі з 02 грудня 1985 року по 17 серпня 1989 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 02.12.1985 року по 17.08.1989 року токарем в Новосільському ремонтно-механічному заводі оскільки, відповідно до зазначеного в уточнюючій довідці від 21.06.2022 №69/07, довідка видана на підставі записів в трудовій книжці НОМЕР_2 . Для зарахування зазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.07.2022 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрованої за №915, надавши необхідні документи, що підтверджується розпискою-повідомленням.
Як слідує з матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії за віком та додані в сукупності до неї документи, були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області у відповідності та із врахуванням вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо порядку, умов та підстав набуття права для призначення пенсії за віком.
За результатом розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.07.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії №192350005901 від 05.08.2022 року.
При цьому вказано, що вік заявника - 60 років 01 місяць 21 день, необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 29 років, страховий стаж особи становить 20 років 00 місяців 25 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 02.12.1985 року по 17.08.1989 року згідно уточнюючої довідки №69/07 від 21.06.2022 року, виданої згідно наказів в трудовій книжці. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів.
Враховуючи підтверджений страховий стаж право на пенсійну виплату особа матиме з 09.06.2027 року.
Листом від 08.08.2022 року №1900-0211-8/21295 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії.
Вважаючи протиправними дії органу Пенсійного фонду України щодо незарахування періоду роботи в Новосільському ремонтно-механічному заводі з 02.12.1985 року по 17.08.1989 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а свої пенсійні права порушеними позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  спірний період роботи ОСОБА_1 в Новосільскому ремонтно - механічному заводі на посаді токаря з 02.12.1985 року по 17.08.1989 року підтверджений записами як у трудовій книзі, так і довідками Відкритого акціонерного товариства "Новосільський ремонтно- механічний завод", і повинен бути зарахований до страхового стажу позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей..
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, підтвердження стажу роботи для призначення пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно записів №№8-11 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.08.1980 року, копія якої долучена до матеріалів справи позивач 02.12.1985 року - прийнятий токарем третього розряду на механічний участок Новосільський РМЗ "Укрводремтрест" (наказ №816 від 02.12.1985 року) і 17.08.1989 року звільнений за власним бажанням (наказ №499 від 17.08.1989 року).  
Крім цього, довідкою ВАТ "Новосільский ремонтно - механічний завод" від 21.06.2022 року №69/07 підтверджується те, що позивач дійсно працював в Новосільскому ремонтно - механічному заводі на посаді токаря з 02.12.1985 року (наказ про прийняття на роботу №816 від 02.12.1985 року) по 17.08.1989 року (наказ про звільнення з роботи №499 від 17.08.1989 року).
Вказана довідка видана головою ліквідаційної комісії ВАТ "Новосільский ремонтно - механічний завод" Олешко О.М. згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 для підтвердження трудового стажу за місцем вимоги, а підставою видачі є книги наказів за 1985-1989 роки.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що у трудовій книжці позивача наявні записи щодо періоду його роботи в Новосільскому ремонтно - механічному заводі, зокрема, запис про прийняття на роботу, запис про звільнення, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи у Новосільскому ремонтно - механічному заводі, а також того, що позивач у спірний період роботи не працював в зазначеному підприємстві.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі №500/3483/22 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький