Справа № 305/1707/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        13 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ФАЗИКОШ Г.В.
за участю секретаря                ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 305/1707/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за обома позовами Виконавчий комітет Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області як орган опіки та піклування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 2 серпня 2019 року, повний текст якого складено 12 серпня 2019 року, головуюча суддя Бліщ О.Б., -

встановив:

14.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зазначив на стороні відповідача Рахівську районну державну адміністрацію Закарпатської області як орган опіки та піклування. У подальшому ОСОБА_1 доповнив позов вимогою про визначення місця проживання дітей і остаточно мотивував його таким.
Сторони перебувають у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Наразі Рахівським районним судом розглядається позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Поведінка відповідачки щодо виховання дітей є неприпустимою, вона не піклується про їхній духовний і фізичний розвиток, про навчання, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на дітей. Відповідачка не спілкується з дітьми в необхідному для їхнього розвитку та самоусвідомлення обсязі, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі тощо.
Відповідачка веде аморальний спосіб життя, влаштовує в їхньому будинку в його відсутність гулянки із вживанням алкоголю та за участю інших чоловіків. Це відбувається на очах у дітей, а коли вони роблять матері зауваження, вона вдається до побиття дітей. Щодо відповідачки розслідуються два кримінальні провадження з приводу заподіяння тілесних ушкоджень дітям.
Отже, відповідачка ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідачка є грубою, неврівноваженою, схильною до фізичних образ щодо своїх дітей людиною, кілька разів висловлювала погрози на адресу позивача про те, що забере дітей до себе. Відповідачка не має постійного місця роботи та заробітку.
Позивач любить дітей, піклується про них і в змозі забезпечити їх усім необхідним, він має з дітьми психологічний контакт, вони прив`язані одне до одного.
Наведене дає підстави позивачу ставити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей та про визначення місця проживання дітей із ним. При цьому, він не має наміру і не буде перешкоджати матері спілкуватися з дітьми.
Посилаючись на ці обставини, на норми СК України та іншого законодавства щодо прав і обов`язків батьків і дітей, вказуючи, що діє в інтересах дітей, позивач ОСОБА_1 остаточно просив:
позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.10.2018 ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зазначила на стороні відповідача Рахівську районну державну адміністрацію Закарпатської області як орган опіки та піклування. На обґрунтування позову зазначала таке.
Сторони з 20.10.2007 перебувають у шлюбі, у них народилися син ОСОБА_3 , якому виповниться 10 років, та донька ОСОБА_4 , якій виповнилося 8 років. Життя з відповідачем стало нестерпним, тому позивачка 12.06.2018 подала до суду позов про розірвання шлюбу.
Відповідач за час спільного проживання постійно влаштовував сварки, принижував позивачку, завдавав тілесних ушкоджень, в тому числі, у присутності дітей. Шість років як відповідач залишив сім`ю і виїхав до Російської Федерації не думаючи про своїх дітей. Увесь тягар виховання та утримання дітей лежить на позивачці, відповідач з`являється із заробітків раз на рік. Від виховання дітей відповідач фактично самоусунувся. Утримувати та виховувати дітей допомагають батьки позивачки.
Для позбавлення її батьківських прав щодо дітей ніяких законних підстав немає, натомість такі підстави є для позбавлення відповідача батьківських прав. Коли відповідач дізнався про її намір розірвати шлюб, став забирати дітей у будь-який час доби. Батько дітей порушує їхній режим, налаштовує дітей проти матері, намагається у присутності дітей її принижувати, сприяє втраті родинного зв`язку дітей із матір`ю та її близькими родичами. Відповідач повідомляв недостовірну та образливу інформацію органу опіки та піклування щодо начебто неналежного ставлення матері до виховання дітей, яка не підтвердилася. Позивачка належно виконує свій обов`язок із виховання дітей, створила їм належні умови проживання за адресою АДРЕСА_2 . Діти доглянуті, відвідують школу, позивачка ними опікується, відвідує різні свята та інші заходи в школі, чого не робить батько. Отже, батько дітей шість років не брав участі в їх вихованні, ніяк не займався ними.
Виходячи з цього, позивачка ставить питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, водночас не має наміру і не буде перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми.
Посилаючись на ці обставини, на норми СК України та іншого законодавства щодо прав і обов`язків батьків і дітей, позивачка ОСОБА_2 просила позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця АДРЕСА_3 , батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Рахівського районного суду від 25.10.2018 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Рахівського районного суду від 02.08.2019:
змінений первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їхнім батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 ;
у задоволенні вимоги зміненого первісного позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дітей та у зустрічному позові про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його дітей відмовлено.

Відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяла адвокат Ємчук Л.В., оскаржила рішення суду в частині задоволення вимоги зміненого первісного позову про визначення місця проживання дітей із батьком як незаконне. Доводи скарги зводяться до такого.
Первісний позов був поданий із порушенням вимог ЦПК України щодо форми та змісту заяви та оплати її судовим збором, проте, провадження в справі було відкрито без урахування недоліків заяви.
Заява позивача за первісним позовом про збільшення позовних вимог була підписана адвокатом Маріною І.М. за відсутності в нього належним чином підтверджених повноважень на представництво ОСОБА_1 та з порушенням порядку оплати заяви судовим збором, який своєчасно не був сплачений. Незважаючи на це, суд ухвалою від 25.10.2018 прийняв заяву про збільшення позовних вимог, тому ця ухвала незаконна, у клопотанні про залишення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду відмовлено так само незаконно.
Пояснення дітей не повинні братися до уваги судом, позаяк отримані з порушенням встановленого процесуального порядку, а саме, пояснення були отримані судом за клопотанням особи, яка не підтвердила своїх повноважень на участь у справі, діти не розмовляють українською, проте, давали пояснення без участі перекладача, а також без участі практикуючого психолога. Крім того, пояснення дітей не відповідають критерію достовірності, також не виключений вплив батька на дітей з метою створення негативного ставлення до матері.
Суд процесуально неправильно вирішив під час розгляду справи питання про отримання від органу опіки та піклування висновків щодо розв`язання спору, які на той час вже були наявні в справі.
Наведені обставини вказували на необ`єктивність та упередженість судді Бліщ О.Б. до матері дітей і, відповідно, на явну прихильність до батька дітей, у зв`язку з чим судді обґрунтовано був заявлений відвід. Однак, ухвалою іншого судді від 04.03.2019 відвід був необґрунтовано відхилений.
Первісний позов належало залишити без розгляду також із тієї підстави, що на дату його підписання ОСОБА_1 перебував у Російській Федерації, а його доводи про начебто надіслання підписаної заяви своєму представнику поштою бездоказові і, крім того, не враховують часові рамки обігу поштової кореспонденції з цією країною.
Характеристики, які складалися Середньоводянською ЗОШ на дітей, не відповідають вимогам щодо документів, а також критерію достовірності, оскільки твердження в них про те, що батько дітей регулярно відвідує школу суперечать тій обставині, що у 2014-2018 рр. ОСОБА_1 з 4-х років 2 роки 10 місяців і 21 день знаходився за межами України.
Поряд із цим, суд не дав оцінки наявним у справі належним доказам щодо виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, документам, які свідчать про належне піклування матері про дітей, їх догляд, лікування, участь у навчанні, вихованні, про створення їм належних житлових умов і т.ін., а також достовірно підтверджують тривалу відсутність батька в Україні.
Висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей із батьком не відповідає вимогам щодо його обґрунтованості.
Суд не врахував принципів рівності прав і обов`язків батьків щодо дітей, не врахував дійсних інтересів дітей, того, що зі свого народження і до жовтня 2018 року діти проживали саме з матір`ю і ніщо не підтверджує невідповідності такого проживання вимогам щодо безпеки дітей, їх належного виховання та розвитку. Тобто, діти проживали в спокійному, безпечному і стійкому середовищі.
Звернення батька та діда дітей до правоохоронних органів із приводу начебто неналежного ставлення матері до своїх дітей були зумовлені наміром ОСОБА_2 розірвати шлюб із ОСОБА_1 . Такі звернення не відповідають дійсним обставинам, зокрема, факт домашнього насильства щодо дітей з боку матері не підтвердився, відповідна справа про адміністративне правопорушення була закрита Закарпатським апеляційним судом за відсутністю складу правопорушення.
Сторона просить в оскарженій частині рішення суду скасувати, у вимозі про визначення місця проживання дітей із батьком відмовити.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Рахівського районного суду від 02.08.2019 – без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 постанову Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції виходив, зокрема, з того, що:
дитина має право бути почутою судом при вирішенні питання про її місце проживання, проте, згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не відповідає та не захищає права та інтереси дитини;
вирішуючи спір, суд має надавати першочергове значення найкращим інтересам дитини та створенню умов для її духовного та фізичного розвитку, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини;
суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини;
визначивши місце проживання дітей із батьком суди не врахували факт проживання дітей з матір`ю з самого народження, факт здійснення матір`ю виховання і розвитку дітей, турботи і догляду за ними, у той час, як батько в силу особливостей своєї роботи перебував тривалий час за кордоном, суд не дав оцінку тій обставині, що батько дітей працює в ТОВ «ONRC» у Румунії, тож нез`ясованим є питання про те, з ким будуть проживати малолітні діти на час відсутності батька в Україні.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02.08.2021 залучено Виконавчий комітет Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області до участі в справі як правонаступника Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області як органу опіки та піклування, покладено на Виконком Солотвинської селищної ради Тячівського району як орган опіки та піклування обов`язок подати апеляційному суду висновок щодо розв`язання спору про місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення:
представника відповідачки за первісним позовом, позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Ємчук Л.В., яка апеляцію підтримала;
позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника адвоката Йосипчука О.В., які скаргу не визнали;
представника органу опіки та піклування, начальника Служби у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Реднік М.В., яка вважає апеляцію необґрунтованою;
заслухавши думку дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які висловили бажання проживати з батьком,
обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд не дає оцінки судовому рішенню в частині, в якій воно не оскаржується, та бере до уваги пов`язані факти і обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами СК України та пов`язаними нормами законодавства щодо особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей у редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

20.10.2007 ОСОБА_1 і ОСОБА_9 уклали шлюб, у якому народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 і ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 (а.с. 6-8 т. 1).

Рішенням Рахівського районного суду від 14.12.2018 у справі № 305/1011/18, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 15.01.2019, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шлюб між ними розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/78562516).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02.09.2019 у справі № 305/2060/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27.08.2020, встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по жовтень 2018 року проживали фактично разом із дітьми в будинку, де жили раніше сім`єю, по АДРЕСА_2 . В кінці жовтня 2018 року після конфлікту з позивачкою ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_1 (1984 р.н.) залишив указаний будинок і став проживати в будинку своїх батьків ОСОБА_1 (1961 р.н.) і ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 . З цього ж часу діти ОСОБА_11 і ОСОБА_12 проживають фактично з відповідачами, окремо від матері (а.с. 80-91 т. 3, https://reyestr.court.gov.ua/Review/84209734). Цим рішенням апеляційного суду встановлені обставини, за яких діти стали проживати з батьком, дідусем і бабусею.

Діти сторін ОСОБА_11 і ОСОБА_12 навчаються у Середньоводянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів.

Ставлячи у 2018 році питання про визначення місця проживання дітей із ним, батько дітей ОСОБА_1 посилався на неналежне виконання матір`ю дітей ОСОБА_2 її батьківських обов`язків, схильність до образ дітей, на її негативну поведінку в побуті, відсутність у неї самостійного доходу, що не дає можливості визначити місце проживання дітей із нею. Водночас він може належним чином забезпечити як матеріальні умови для проживання дітей з ним, так і комфортне для дітей і сприятливе для їхнього розвитку та виховання середовище.

Заперечуючи проти вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 посилалася на обставини, які мали місце у 2018 році чи до цього часу, рівно як і обставини, виходячи з яких сторони заявляли зустрічні вимоги про позбавлення їх батьківських прав щодо дітей, теж мали місце у 2018 році чи раніше. На час пред`явлення первісного позову сину сторін ОСОБА_3 було 9 років, доньці сторін ОСОБА_4 було 7 років.

Станом на 2018-2019 рр. Рахівська райдержадміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Рахівської РДА констатували, що умови для проживання дітей та їх виховання і розвитку, матеріальне забезпечення належні як у матері дітей у будинку АДРЕСА_2 , так і за місцем проживання батька дітей у будинку АДРЕСА_3 , факти неналежного утримання та виховання дітей не виявлені (акт обстеження житлово-побутових умов від 09.07.2018, висновок органу опіки та піклування від 11.02.2019 , інші документи на а.с. 43, 45, 138-139 т. 1).

Рахівська райдержадміністрація як орган опіки та піклування склала 11.02.2019 за № 01.3-18/107 висновок про визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 138-139 т. 1). Як випливає з висновку, окрім обстеження умов проживання дітей у обох батьків орган опіки та піклування враховував позитивну характеристику батька дітей, його участь у житті дітей, те, що питання взаємовідносин батьків і дітей вже неодноразово розглядалося, враховував і думку дітей, з якими була проведена бесіда, про їхнє бажання проживати саме з батьком.

Позбавлення батьківських прав обох батьків щодо дітей орган опіки та піклування у своїх висновках від 11.02.2019 № 01.3-18/109 і № 01.3-18/110 визнав недоцільним (а.с. 140-142 т. 1).

Постановою слідчого СВ Рахівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 23.10.2018 кримінальне провадження № 12018070140000756 щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (заподіяння 11.07.2018 тілесних ушкоджень сину ОСОБА_13 ), закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України – у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 56-57 т. 1).

За скерованими для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності матеріалами Закарпатський апеляційний суд постановою від 10.07.2019 скасував постанову судді Рахівського районного суду від 23.11.2018 і закрив провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, при цьому, апеляційний суд констатував, що наявними доказами факт нанесення потерпілому ОСОБА_5 11.07.2018 удару в обличчя доведений, однак, не знаходить їх достатньо переконливими для висновку про те, що його було нанесено його матір`ю ОСОБА_2 з умислом нанесення шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього сина, відомостей про фактичне спричинення такої шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого матеріали справи також не містять (а.с. 23-26 т. 2).

Оглянувши матеріали кримінального провадження № 12018070140000531 щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (заподіяння 16.08.2018 тілесних ушкоджень сину ОСОБА_13 ) суд першої інстанції встановив, що таке закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України – у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 73 т. 1, а.с. 29-33 т. 2).

Під час першого апеляційного розгляду справи суду були надані докази:
належності будинку АДРЕСА_2 на праві власності сторонам у рівних частках по 1/2 у праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 144 т. 2);
реєстрації ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2 , а також зазначенні в будинковій книзі дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як мешканців будинку (а.с. 146-148 т. 2);
прийняття ОСОБА_2 на роботу до ТОВ «Фінод» (фінансові послуги, фінансове посередництво) з 05.02.2020 на посаду касира відділення № 9, яке знаходиться в м. Тячеві Закарпатської області (а.с. 152-157 т. 2);
надходження у січні 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_2 995,00 дол. США (а.с. 145 т. 2);
статусу ОСОБА_1 як співзасновника (частка 30%) Товариства з обмеженою відповідальністю «ONRC» (будівельні роботи, торгівля будматеріалами) з місцезнаходженням в м. Сігету Мармацієй, Румунія (а.с. 162-171 т. 2);
банківські виписки за період з лютого по грудень 2019 року з відображенням обороту коштів (а.с. 172-198 т. 2).

Після надходження справи з Верховного Суду апеляційний суд отримав додаткові документи і матеріали, які існували на стадії розгляду справи судом першої інстанції, проте, не досліджувалися, а також нові документи і матеріали.

Готуючи вищевказані висновки від 11.02.2019, орган опіки та піклування отримав власноручні заяви дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 від 24.012.2018, складені в присутності начальника Служби у справах дітей Рахівської РДА Кокіш О.П., про те, що вони хочуть жити з татом ОСОБА_1 (оригінали заяв на а.с. 32, 33 т. 3).

Як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 Середньоводянською сільською радою Рахівського району, Середньоводянською ЗОШ І-ІІІ ступенів, дошкільним навчальним закладом с. Середнє Водяне на час надання висновків органом опіки та піклування характеризувалися позитивно як мешканці села та як батьки дітей, як такі, що займалися вихованням дітей, цікавилися їхнім навчанням, опікувалися ними, допомагали навчальним закладам тощо (а.с. 34-43 т. 3).

Враховуючи тривалий час, що минув з дня пред`явлення позовів, та передачу питань опіки та піклування, зокрема, щодо ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , від Рахівської РДА до Виконкому Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, апеляційний суд вирішивши відповідні процесуальні питання отримав від Виконкому Солотвинської селищної ради Тячівського району висновок від 16.12.2021 № 2467/05-27 щодо розв`язання спору про місце проживання дітей, відповідно до якого:
було здійснено комісійне обстеження умов проживання дітей за місцем проживання батька дітей: АДРЕСА_4 (згідно з довідкою селищної ради від 13.12.2021 № 1172 АДРЕСА_3 перейменовано на АДРЕСА_4 (а.с. 143 т. 3) і за місцем проживання матері дітей: АДРЕСА_2 , за результатом якого констатовано, що умови проживання обох батьків відмінні, створені належні умови для виховання та розвитку дітей, сім`ї матеріально забезпечені, жодних фактів щодо неналежного утримання та вихованні дітей батьком ОСОБА_1 не виявлено;
ОСОБА_1 характеризується позитивно, ОСОБА_2 характеризується задовільно;
виходячи з характеристики шкільного психолога від 16.12.2021 мати дітей регулярно приходить на зустрічі, але діти на контакт не йдуть; ведеться робота психолога на відновлення стосунків між матір`ю і дітьми;
з малолітніми ОСОБА_14 і ОСОБА_15 була проведена бесіда, в ході якої встановлено, що вони мають наміри і бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 ;
вирішено визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 139-140 т. 3).

Наведені у висновку обставини підтверджуються, зокрема, актом від 12.11.2021 обстеження умов проживання в будинку АДРЕСА_4 , характеристиками на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , витягом із протоколу від 15.11.2021 № 9 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконкомі Солотвинської селищної ради (а.с. 121-123, 141, 142, 144, 145 т. 3).

Крім того, 12.08.2021 Виконком Солотвинської селищної ради затверджував висновок про визначення способу участі матері ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким встановлював спілкування матері з дітьми без присутності батька дітей, але за згодою дітей, і такий порядок зустрічей протягом наступних шести місяців: щосуботи з 13-00 к.ч. до 15-00 к.ч.; щосереди з 13-00 к.ч. до 15-00 к.ч.; на розсуд матері в громадських місцях (парк, розважальний дитячий центр, торговий центр, кафе, територія населеного пункту тощо) (а.с. 119-120 т. 3). Щодо аналогічного порядку зустрічей матері з дітьми приймала рішення 29.05.2020 і 29.09.2020 і комісія з питань захисту прав дитини при Рахівській РДА (а.с. 178, 179 т. 3).

У наданих апеляційному суду копіях сторінок щоденника ОСОБА_2 зафіксовані дні, в які вона намагалася зустрітися з дітьми (період з 12.08.2019 по 03.11.2021), де містяться записи такого характеру: «была в школе», «была в школе к детям», «написала смс», «была к ним домой», «купила подарки», «не хотели выходить», «не вышли», «не хотели разговаривать», «вышли, но не хотели разговаривать», «принесла подарок ОСОБА_18 на день рождения, не хотел брать» і подібні (а.с. 181-187 т. 3).

У судовому засіданні 24.10.2022 за відсутності батька і матері дітей, у присутності представника органу опіки та піклування і служби у справах дітей ОСОБА_19 , адвоката Йосипчука О.В. апеляційний суд заслухав думку дітей ОСОБА_7 (13 років, за 4 дні до виповнення 14 років) і ОСОБА_8 (12 років), які твердо висловили своє бажання проживати разом з батьком, а не з матір`ю, з якою вони жити не хочуть.

Наданою апеляційному суду довідкою ТОВ «Навчальний центр «Млин»» від 09.06.2022 № 3 підтверджується, що ОСОБА_1 з 08.02.2022 працює на посаді водія з посадовим окладом 6500,00 грн (а.с. 195 т. 3).

Сторона ОСОБА_2 надала апеляційному суду заяву ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого в АДРЕСА_5 , про те, що він надає своїй доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , грошове утримання та щомісячно надсилає їй грошові кошти в сумі 500,00 дол. США, справжність підпису на заяві посвідчена нотаріусом Іркутського нотаріального округу Г.О. Шевчук 02.08.2021 за реєстровим № 38/30-н/38-2021-4-1437, правильність перекладу документа українською засвідчена перекладачем Гвоздаком І.І., справжність підпису якого посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. за реєстровим № 3441 (а.с. 188, 189 т. 3).

До заяви додані копії квитанції АТ «Комінвестбанк» від 19.08.2021 про виплату ОСОБА_2 грошового переказу в сумі 1000,00 дол. США і ПАТ «ПриватБанк» від 18.10.2021 про виплату ОСОБА_2 грошового переказу в сумі 5000,00 дол. США, в обох випадках відправник коштів не вказаний (а.с. 190, 191 т. 3).

ОСОБА_1 пояснив апеляційному суду, що повністю опікується дітьми, ніхто не налаштовує дітей проти матері, навпаки, він пояснює дітям необхідність спілкування з мамою, однак, діти самі не хочуть з нею ані спілкуватися, ані проживати, хоча він не чинить жодних перешкод їх спілкуванню. Пояснив також, що він постійно перебуває і працює в Україні, матеріально забезпечений, на заробітки до Росії давно не їздить.

ОСОБА_2 була присутня в судовому засіданні 01.12.2021, у якому в розгляді справи було оголошено перерву, після чого до апеляційного суду не з`являлася, а її представник адвокат Ємчук Л.В. пояснила, що увесь час після оголошення воєнного стану у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну ОСОБА_2 перебуває за кордоном, за наявною інформацією – на заробітках у Швейцарії.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 7 ч.ч. 1-4, 7, 9, 10, ст. 8 СК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:
загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; справедливість, добросовісність та розумність;
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;
кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних, у тому числі в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;
кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, … судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 ч.ч. 1, 3);
забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю; з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12 ч.ч. 1, 2);
жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, … незаконного посягання на її честь і гідність; дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (ст. 16 ч.ч. 1, 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2).

СК України узгоджується з приписами Конвенції про права дитини та встановлює правила, за якими:
кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ст. 4 ч. 4);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2);
батьки зобов`язані, зокрема: поважати дитину (ст. 150 ч. 4);
мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153);
здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 ч.ч. 1, 2);
питання виховання дитини вирішується спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 ч.ч. 1-3);
місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст. 160 ч.ч. 2, 3);
якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення; орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ст. 161 ч.ч. 1, 2);
дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання; суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 ч.ч. 1, 2, 3).

Оцінюючі правові позиції сторін, дійсні обставини справи, наявні в ній докази і матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, маючи на увазі передусім найкраще забезпечення інтересів дітей, апеляційний суд приходить до таких висновків.

З наявних матеріалів випливає, що з кінця жовтня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і їхні діти ОСОБА_11 і ОСОБА_12 припинили спільне проживання в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 разом із дітьми проживає окремо від колишньої дружини і матері дітей ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_4 .

У справі немає доказів і не встановлені обставини, які б свідчили про те, що батько дітей вчиняє перешкоди матері дітей у спілкуванні і в зустрічах із ними, навпаки, його позиція свідчить про сприяння такому спілкуванню. Однак, саме діти протягом тривалого часу (років) після того, як фактично пішли від матері до батька, не бажають спілкуватися з матір`ю, проживати з нею попри всі намагання останньої налагодити спілкування. Щоденник ОСОБА_2 , інші матеріали справи свідчать про те, що мати багаторазово ініціювала зустрічі з дітьми, що, втім, результату не дало. Дії органів опіки та піклування, залучення психолога для роботи з дітьми теж не змінили позиції дітей.

Матеріали справи та висловлена дітьми в судових засіданнях неодноразово думка про бажання проживати лише з батьком і, відповідно, небажання проживати з матір`ю послідовна протягом усього тривалого часу провадження в справі. Суд зауважує також, що під час даного апеляційного розгляду справи ОСОБА_11 висловив у чіткій формі тверду позицію про бажання проживати з батьком практично по досягненню віку, з якого вправі вирішувати це питання самостійно.

Зважаючи на характер справи в ній неможливо залишати поза увагою відповідну специфіку та фактичні обставини спору. Первісний позов був пред`явлений у вересні 2018 року, тобто, за чотири з половиною роки до дня, коли він вирішений вдруге апеляційним судом. Рішення суду першої інстанції в справі було ухвалене майже за рік після пред`явлення позову та було залишене без змін апеляційним судом ще через півроку, тобто, рішення були ухвалені тоді, коли підстави, з яких виник спір і пред`являлися позови, залишалися актуальними по суті.

З часу, коли виникли обставини, що спонукали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пред`явити позови про взаємне позбавлення батьківських прав щодо дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і слугували підставами для таких позовів пройшов тривалий час, протягом якого обставини життя як батьків, так і дітей істотно змінилися, такий період часу є суттєвим у віковому розвитку дітей. На час повторного вирішення апеляційним судом спору щодо визначення місця проживання дітей існують по суті цілком інші умови, аніж ті, що мали місце на час пред`явлення позову:
діти сторін ОСОБА_21 з жовтня 2018 року безперервно проживають із батьком і мають чітку, послідовну та усвідомлену позицію про подальше проживання саме з ним, у дітей сформувався і зміцнів стійкий зв`язок із цим середовищем проживанням та з цим сімейним колом (батько, дідусь, бабуся);
батько дітей ОСОБА_1 проживає постійно в Україні, має тут постійне місце роботи та офіційний дохід;
мати дітей ОСОБА_2 принаймні з лютого 2020 року мала постійну роботу в Україні, проте, з лютого 2022 року постійно перебуває за межами України і хоча й має заяву свого батька про надання щомісячного утримання, можливість надання такого утримання цілком залежить від волі та обставин життя іншої людини, таке утримання не є заробітком матері дітей і не може вважатися її самостійним доходом (офіційним, з достатньою певністю передбачуваним щодо розміру, часу отримання заробітком, доходом) у розумінні ст. 161 ч. 2 СК України.

Пояснення дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в сукупності з іншими матеріалами справи свідчать про те, що діти дуже дружні, підтримують одне одного, допомагають одне одному. У справі не встановлено обставин, які б вказували на те, що проживаючи постійно з батьком, дідусем і бабусею діти перебувають у несприятливому психологічному середовищі та в несприятливому родинному оточенні, що таке проживання завдає їм шкоди, перешкоджає нормальному навчанню та розвитку, що для такого проживання не створені належні матеріальні умови тощо. Діти навчаються в школі, за наявними матеріалами справи їхніми успіхами в навчанні цікавляться як батько, так і мати, які обоє відповідно до своїх можливостей беруть і участь у житті школи, в допомозі школі і т.ін.

Таким чином, у силу об`єктивного стану речей питання про визначення місця проживання дітей вирішується саме на даний час, за реально інших умов, які мають істотне значення для цього. У цьому зв`язку апеляційний суд зауважує й те, що за відсутності для того певних виняткових обставин, яких у справі, що розглядається, немає діти (брат і сестра) не повинні розлучатися, а син сторін твердо бажає проживати з батьком і може обрати місце проживання самостійно. Слід мати на увазі й наступне виконання рішення суду, за відповідних обставин – примусове.

Виходячи з наведеного, попри те, що діти проживали з матір`ю зі свого народження, мати займалася їхнім вихованням, розвитком, піклувалася про них і т.ін., що, власне, не заперечується по суті, апеляційний суд не вбачає наразі підстав для визначення для дітей іншого місця проживання, аніж із батьком, із яким вони проживають фактично. Таке проживання відповідає найкращому забезпеченню інтересів дітей за умов, що склалися.

На переконання колегії суддів, умови проживання дітей із батьком, а також із дідусем і бабусею є належними як у матеріальному, так і в психоемоційному плані для дітей, відповідають тим, що ставляться для належного розвитку та виховання дітей, діти проявляють любов до батька, інших родичів, мають відчуття сім`ї, родини, мають сприятливе для свого життя родинне середовище. Зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини передбачені законом і доведені підстави для відмови ОСОБА_1 в позові про визначення місця проживання дітей із ним відсутні.

З огляду на обставини, що склалися на час вирішення спору апеляційним судом фактично, реальні наслідки рішення суду про відмову в позові батькові про визначення місця проживання дітей із ним і дії з виконання такого рішення суду, що тягне повернення дітей за місцем проживання їхньої матері, враховуючи також вже наявний негативний досвід із цього приводу, потягнуть фактичне розлучення брата із сестрою, невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дітей із важкопрогнозованими негативними наслідками. За обставин, що мають місце, таке вирішення спору не відповідатиме найкращим інтересам дітей, а навпаки – завдасть їм істотної шкоди. Апеляційний суд не має підстав для постановлення рішення всупереч висновку органу опіки та піклування та думці дітей.

Визначення місця проживання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з Батько ОСОБА_1 жодним чином не позбавляє мати дітей ОСОБА_2 права брати участь у їх вихованні та у спілкуванні з ними, при цьому, батько дітей зобов`язаний усіляко сприяти такій участі матері. Батьки дітей зобов`язані виходити передусім із інтересів дітей, сприяти один одному в інтересах дітей у здійсненні їх сімейних і цивільних прав та у виконанні відповідних обов`язків, не чинити всупереч закону перешкод у цьому, батьки повинні вживати всіх можливих і залежних від них заходів для налагодження (відновлення) нормального позитивного спілкування і контакту дітей з обома батьками, роз`яснювати дітям ситуацію тощо.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Тулика І.І. від 04.03.2019 залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_2 адвоката Ємчук Л.В. про відвід головуючій у справі судді Бліщ О.Б., що був заявлений у зв`язку з необ`єктивністю, упередженістю судді, порушенням нею норм процесуального права під час розгляду справи у контексті пред`явлення первісного позову, руху справи, вирішення заяв і клопотань сторони ОСОБА_22 (а.с. 170-171 т. 1). Залишаючи заяву про відвід без задоволення суддя суду першої інстанції виходив із її необґрунтованості та бездоказовості, з того, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для його відводу (ст. 36 ч. 4, ст. 39 ч. 3 ЦПК України). Такий висновок відповідає обставинам справи, апеляційний суд не має підстав визнавати відхилення відводу таким, що не відповідає нормам цивільного процесуального закону та для застосування положень ст. 376 ч. 3 п. 2 ЦПК України.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію ОСОБА_2 , доводи якої правильності по суті та законності рішення суду першої інстанції в оскарженій частині не спростовують, слід залишити без задоволення, а рішення суду в частині задоволення вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 – без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рахівського районного суду від 2 серпня 2019 року в частині задоволення вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 31 березня 2023 року.

Судді