Ухвала
 
27 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 464/2163/21
провадження № 61-3263ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня 2023 року                               у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Сихівського відділу державної виконавчої служби                              у м. Львові, третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування завданої шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на її користь матеріальної шкоди                                                                          у розмірі 811 218,19 грн, трьох відсотків річних у розмірі 58 049,68 грн, індексу інфляції - 425 836,81 грн та 100 000,00 грн моральної шкоди.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року                                       у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 січня 2023 рокуапеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без задоволення, рішення Сихівського районного суду                                 м. Львова від 20 грудня 2021 рокузалишено без змін.
03 березня 2023 року  ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , засобами поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, повний текст якої складено            06 лютого 2023 року.
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки                                     у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору           у встановлених законом порядку і розмірі.
ОСОБА_1  не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги та заявлено клопотання про її звільнення від сплати судового збору, з посиланням на скрутний майновий стан, оскільки розмір судового збору за подання касаційної скарги перевищує 5 % річного доходу заявника за попередній рік. На підтвердження указаного заявником надано копію довідки про отриману пенсію з січня по грудень 2022 року.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору                           або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті      нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який                              не враховує фінансове положення заявника, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення                     від 26 липня 2011 року).
Крім того Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.
У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу                          до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб,                          які звертаються до суду. 
При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки)                                     має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою                        на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.
Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, сплата судового збору становитиме значну частину доходів заявника, суд касаційної інстанції вважає                    за можливе зменшити розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року,                             з подальшими змінами. 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК                                                                    у м. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено в березні 2021 року, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2021 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становив 2 270 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                          (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) судовий збір за подання                        до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908, 00 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350, 00 грн).Закон пов`язує сплату судового збору за подання касаційної скарги незалежно від вирішення спору по суті.
Ураховуючи вимоги позовної заяви та касаційної скарги, судовий збір за подання цієї касаційної скарги становить 22 700, 00 грн, (11 350, 00 грн* 200 %).
Зважаючи на те, що розмір отриманих заявником у 2021 році доходів становить 24 953,56 грн, 5% від яких складає 1 247,68 грн, що менше від суми належного                       до сплати судового збору у розмірі 22 700,00 грн, що підтверджено документально, суд касаційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір судового збору                         за подання касаційної скарги у цій справі до 5% річного доходу заявника за 2021 рік, тобто до 1 247,68 грн.
Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги                        у розмірі 1 247,68 грн.
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ,                             що підтверджує його сплату.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, тому, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки заявником порушено вимоги частини другої статті 389 ЦПК України                          та пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                             є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах,                    що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку                            з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права                               у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який                     є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи), зазначив,                        що суди першої та апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні його клопотання про витребування у Сихівському районному суді м. Львова справ № 464/2163/21,                   № 464/1699/13-ц, у Львівському окружному адміністративному суді справу                            № 813/172/13-а.
Заявником не конкретизовано, які саме докази підлягають дослідженню або огляду щодо встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи № 464/2163/21, та не вказав обставин, які перешкоджають йому, ознайомившись із справами, самостійно надати суду ці докази.
Верховний Суд роз`яснює заявниці положення статті 400 ЦПК України, відповідно    до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої                   або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені                  в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність                                                або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Враховуючи наведене, заявнику необхідно уточнити зміст касаційної скарги                            в частині посилання на підстави касаційного оскарження визначені частиною другою статті 389 ЦПК України (зокрема пункт 4 частини другої статті 389,                          пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України), а також надіслати суду уточнену редакції касаційної скарги разом із її копіями та доданими до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про звільнення                         від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.
Зменшити розмір судового збору за подання касаційної скарги   ОСОБА_1 до 1 247,68 грн.  
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова                     від 20 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду                                                   від 26 січня 2023 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                     Є. В. Петров