ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/750/23 Справа № 183/6909/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т. Р., 

сторони
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2022 року, яке постановлено суддею Майна Г.Є. у місті Новомосковську Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 04 квітня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
В червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, та вихованні. Відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей, що стало підставою для звернення нею до суду щодо стягнення з аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , виконавчий документ перебував на примусовому виконанні, однак боржник аліменти не сплачував, а тому у останнього виникла заборгованість. Син досяг повноліття та продовжує навчання в Перещепинському професійному ліцеї на денній формі навчання. Відповідач матеріальної допомоги, як на утримання повнолітнього сина, так і на утримання неповнолітньої доньки не надає, відповідач працездатний та працевлаштований, фізично здоровий, інших осіб на утриманні не має та може надавати таку допомогу.
У зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів) на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на повнолітнього сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту припинення ним навчання.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 04 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, починаючи стягнення з 04 жовтня 2021 року і до досягнення ним 23 років, за умови його навчання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), а також зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнутого судового збору, та стягнути з відповідача та позивача на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривень з кожного.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що шлюб між ним та позивачем розірвано 08 серпня 2006 року, ОСОБА_3 народилася після розлучення більше ніж через 1 рік та 4 місяці, та не є донькою відповідача. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Зважаючи на те, що рішення суду не оскаржено в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи стягнення з 04 жовтня 2021 року і до досягнення ним 23 років, за умови його навчання, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, та роз`яснень, викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року, згідно яких, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 08 серпня 2006 року. Дружина залишила собі прізвище “ ОСОБА_5 ”. (а.с. 4). 
Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину — повнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до актового запису про народження № 24, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю зазначена ОСОБА_1 , батьком зазначений ОСОБА_2 , підставою внесення відомостей про батька була заява матері від 24.12.2007 року. (а.с. 73). 
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 04 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дитини, зобовязаний приймати участь в іі утриманні.
Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.
Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
За змістом частини першої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
У пункті четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині третій статті 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина перша статті 135 СК України).
Положенням статті 136 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Стаття ж 135 Сімейного кодексу України визначає правила запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене. Відповідно до частини першої цієї статті при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Системний аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що запис про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України вчиняється, коли не встановлено, хто є батьком, тому очевидно, що законодавцем не передбачено можливості оспорити батьківство у такому випадку.
ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги про заперечення батьківства, за клопотанням відповідача, колегією суддів витребувано у Первомайському відділі державної реєстрації актів цівільного стану у Лозівському районі Харківської області актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, в актовому записі № 24 від 24 грудня 2007 року у графі «відомості про батька» вказано ОСОБА_2 та зазначено, що підставою запису відомостей про батька є заява матері від 24.12.2007 року, видано свідоцтво серія НОМЕР_2 . 
Отже, із змісту актового запису видно, що його вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, оскільки відомості про батька внесені за заявою матері, тому відповідач не є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Таким чином, відповідач, не будучи батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зобов`язаний її утримувати, оскільки вказаний обов`язок покладається законодавством на батьків.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 04 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Враховуючи зазначені обставини справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, що мають істотне значення для справи.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в оскаржуваній частині про задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 04 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття
В іншій частині рішення суду не оскаржено.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню 454 гривень в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
                               ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2022 року в  оскаржуваній частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 04 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття — скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини – ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 04 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття — залишити без задоволення.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 01 лютого 2023 року.

Головуючий: суддя А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач 

Т. Р. Куценко