ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/13085/21  Номер провадження 33/814/433/23	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Г.А.  Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу адвоката Донець А., який діє в інтересах особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП або серія та - мер паспорта не відомі, громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
в с т а н о в и в:
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені суддею суду першої інстанції обставини
Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. І ст. 130 КУпАП. та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.
Згідно з постановою судді, 26.06.2021 року о 00 год. 20 хв. в м. Харків по вул. Шевченко, 142-А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці).
Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала
Не погодившись з вказаним рішенням суду особа , адвокат Донець А., який діє в інтересах особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження.
Апелянт просить поновити строк апеляційне оскарження постанови , посилаючись на те , що ОСОБА_1 не був присутнім під час ухвалення постанови і апеляційна скарга була подана протягом визначених законом десяти днів з моменту отримання копії постанови.
Постанову судді , що оскаржується , апелянт просить скасувати та закрити провадження.
При цьому вказує на недопустимість зібраних по справі доказів , порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та допущених порушень , при складані протоколу. Вказує також адвокат , що судом безпідставно розглянуто справу без участі ОСОБА_1 з посиланням на затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом. 
Позиція апелянта в судовому засіданні апеляційного суду
В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися. Адвокат подав заяву про розгляд справи без його участі , апеляційну скаргу підтримав , просив задовольнити з наведених в ній підстав. 
Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , будучи належним чином повідомленим про час , день та місце судового розгляду справи шляхом направлення СМС повідомлення на вказаний ними в апеляційній скарзі номер мобільного телефону, про причини неявки не повідомив.                                
З огляду на викладені обставини , враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03), згідно якої сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження», апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі особи , що притягується до адміністративної відповідальності , оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Мотиви суду 
Вивчивши матеріали провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Враховуючи , що постанову прийнято без участі особи , що притягується до адміністративної відповідальності , апеляційну скаргу адвокатом подано протягом визначених законом десяти днів з моменту отримання копії тексту рішення , причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги є поважними , а тому цей строк підлягає поновленню.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу незаконності постанови , апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП , суддя суду першої інстанції послався на докази , які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18
№107099 від 26.06.2021; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.06.202; рапорт ; пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , довідка; фактичні дані, що містяться на диску з відео-матеріалом, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення.
Оцінивши зазначені докази суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З такими висновками погоджується апеляційний суд і доводи апеляції вказаних висновків не спростовують.
Доводи апеляції адвоката в інтересах ОСОБА_1 повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Зокрема , не є обґрунтованими доводи апеляції про незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що тягне визнання усіх в подальшому отриманих доказів , покладених в основу рішення про винуватість , недопустимими.
Згідно з наявними в матеріалах провадження доказами , підставою зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , було порушення Правил дорожнього руху , а саме: порушення правил паркування та керування транспортного засобу з непристебнутим ременем безпеки . 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 35 Закону України « Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху.
Жодних порушень за вказаного перебігу подій зі сторони працівників патрульної поліції , чи перевищення ними своїх повноважень , не вбачається , оскільки вони діяли виключно в правовому полі та підстави зупинки транспортного засобу в даному випадку , у повній мірі узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України « Про національну поліцію ».
При цьому , фактичні обставини по факту тих порушень Правил дорожнього руху , які слугували підставою для зупинки транспортного засобу , не можуть бути предметом оцінки в рамках провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП , а тому доводи апеляції адвоката в цій частині є неспроможними.
Під час апеляційного перегляду постанови , не встановлено підстав , для визнання доказів , покладених в основу рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП , недопустимими.
Так , зокрема , протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №107099 від 26.06.2021 підписаний ОСОБА_1 , містить його пояснення , містить заповнені усі графи , в ньому повно викладено суть правопорушення , а тому визнавати його таким , що складений з порушеннями , підстав не вбачається .
Щодо доводів апеляції про те , що протокол складений неповноважною особою , вважаю за необхідне зазначити таке.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року встановлені обов`язки учасників дорожнього руху, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-УІІІ від 2 липня 2015 року (зі змінами та доповненнями) поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі.
Поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Зазначене закріплено пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідними інструкціями визначені дії поліцейських з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, у разі виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, а саме,- Інструкцією з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1408/27853, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Оскільки адміністративний протокол серії ДПР18 №107099 від 26.06.2021 щодо ОСОБА_1 складено поліцейським взводу 1 роти 6 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП сержантом поліції Степановим С.В., підстави ставити під сумнів повноваження особи, що склала протокол, у суду відсутні.
Апеляційний суд не вбачає порушення вимог щодо наявності в матеріалах провадження направлення на огляд на стан сп`яніння за умови , що ОСОБА_1 відмовився від проходження цього огляду, на чому наголошував в апеляції адвокат .
Не заслуговують уваги твердження адвоката , що пояснення свідків , які містяться в матеріалах справи також є недопустимими доказами , оскільки вони написані працівниками поліції .
Ураховуючи, що при дослідженні доказів по справі не встановлено, що ці докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд не бере до уваги ці твердження захисника з приводу того, що докази, надані по справі є недопустими.
Не є безумовною підставою для скасування постанови та обставина , що справа в суді першої інстанції була розглянута без участі особи , щодо якої складено протокол , з посиланням на затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом зі сторони захисту.
Апеляційний суд в контексті цих доводів апеляції наголошує , наголошує на тому , що суд під час розгляду справ про адмінправопорушення, окрім дотримання прав учасників судового провадження , повинен дотримуватися розумних строків розгляду справ , зокрема , розглядати їх в межах строків притягнення до адмінвідповідальності , передбачених ст. 38 КУпАП.
Вказаного балансу судом першої інстанції дотримано у повному обсязі
Інші доводи апеляції є непереконливими та висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладене , апеляційний суд приходить до висновку , що суддя суду першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини по справі та обґрунтувавши їх належними і допустимими доказами, постановив законне та обґрунтоване судове рішення про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності за цією статтею і доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням положень ст.33 КУпАП.
Істотних порушень вимог законодавства про адміністративні правопорушення , які були б допущені суддею суду першої інстанції , апеляційним судом не встановлено.
Отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а постанову судді щодо ОСОБА_4 - без змін.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Донець А., який діє в інтересах особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення , а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін;

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає. 

Суддя А.О. Рябішин