Номер провадження: 22-ц/813/3365/23 
Справа № 521/20976/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковчук Валентини Михайлівни, представника ОСОБА_1  на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022року, постановленого під головуванням судді Тополевої Ю.В., повний текст рішення складений 07 червня 2022 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 15390,06 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 2270 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що  ОСОБА_1 є споживачем філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення № 19576/20200317/ч6 від 17.03.2020 року, укладеним між Водоканалом та ОСОБА_1 .
Нарахування за надані послуги відповідачу здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010 року, та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 11.07.2017 року №907, від 02.11.2017 року №1343, від 26.06.2018 року №597, від 23.10.2018 року №1250, від 04.02.2020 року №283, а відповідач в свою чергу користувалась такими послугами. 10.04.2020 року представником Філії було виявлено, що прилад обліку за адресою відповідача самовільно демонтований, про що зазначено в акті №2205. Враховуючи виявлене порушення було проведено розрахунок за нормами водоспоживання з останньої контрольної зйомки, тобто з 01.07.2018 року. Нарахування за показниками приладу обліку води з 13.07.2020 року.
Також позивач зазначив, що ОСОБА_1 плату за надані Водоканалом послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 15390,06 грн. за період з 01.11.2017 року по 30.09.2020 року.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022 року позов ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 15390 грн. 06 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» судовий збір у розмірі 2270грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Ковчук В.М., представник ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах в повному обсязі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд не застосував положення законів щодо пропуску позивачем строків позовної давності, а тому поданий позивачем розрахунок за період 01.11.2017 року по 30.09.2020 року є протиправним із стягнення плати за періоди щодо яких сплив термін позовної давності.
Також апелянт вважає, що демонтаж лічильника був проведений на момент проведення ремонтних робіт, тому нарахований відповідачу борг за період 2017-2020 роки за нормами водоспоживання на 1 особу є протиправним.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», не погоджуючись зі змістом, викладеним в апеляційній скарзі, вважає, що рішення постановлено з дотриманням норм чинного законодавства та просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.04.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 47, 50-51).
Реєстрація ОСОБА_1 за вказаною адресою підтверджується довідкою ДНАП ОМР №М5-353238-ю/л від 30.12.2021 року (а.с. 29).
17.03.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було укладено договір №19576/20200317/ч6 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійним об`єктом нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення через мережі, які не перебувають на балансі виконавця (а.с 12-15).
Відповідно до п. 62 вказаного договору, умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, що настали до його укладання з 01.03.2017 року.
Згідно з п.п. 3, 4, 6 договору №19576/20200317/ч6, послуга з централізованого водовідведення надається у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача. Інформація про споживача: власник (співвласник, користувач) будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, та члени його сім`ї 4 (чотири) особи. Характеристика вузлів розподільного обліку води: тип засобу вимірювальної техніки ЕТ-1,5 U заводський номер 101822059 дата останньої повірки II квартал 2012 року. Тарифи на послуги встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону та становлять на послугу з централізованого водопостачання 14,472 грн. за 1 куб. метр.
Відповідно доп.п.23,25 договору, розподіл обсягів наданих послуг між споживачами здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих комунальних послуг, затвердженої Мінрегіном. До встановлення вузла комерційного обліку обсяги споживання питної води визначаються з показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності за нормами споживання, встановленими органами місцевого самоврядування або відповідно до норм, визначених у ДБН, з розрахунку на кількість мешкаючих осіб, та для ведення особистого підсобного господарства, виходячи з інформації, визначеної у п.п. 1, 5 п. 4 договору.
Відповідно до акту № 7003, складеного працівниками ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 15.03.2020 року за адресою: вул. Кустанайська, 7, м. Одеса вбачається, що під час контрольної зйомки було виявлено самовільно демонтований водомірний вузол (а.с. 17).
Факт самовільного демонтування вказаного водомірного вузла стороною відповідача не заперечувався.
Відповідно до акту № 1046, складеного працівниками ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 10.04.2020 року за адресою: вул. Кустанайська, 7, м. Одеса вбачається, що раніше встановлений водомір ЕТ-1,5 U заводський номер 101822059 демонтований самовільно. Встановлений водомір ETR не відповідає технічному регламенту, провести опломбування немає можливості (а.с. 18).
Згідно акту № 1554, складеного працівниками ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 18.06.2020 року за адресою: вул. Кустанайська, 7, м. Одеса вбачається, що встановлений водомір не відповідає технічному регламенту, провести опломбування немає можливості. Пломба держповірки VІІ-2018 року (а.с. 18).
Таким чином, у зв`язку із тим, що водомірний вузол був самовільно демонтований, споживача ОСОБА_1 з 01.07.2018 року, тобто з дати останньої повірки, було переведено на норму до встановлення приладу обліку, який відповідає технічному регламенту. Нарахування за показниками приладу обліку здійснювалось з 13.07.2020 року, тобто з моменту його встановлення та прийняття на абонентський облік.
Задовольняючи позов ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 сплачувала надані позивачем послуги не в повному обсязі, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 15390,06 грн., яку вона повинна сплатити (а.с. 6-8).
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», оскільки, відповідач не виконувала в повному обсязі вимоги укладеного договору, на підставі чого суд на законних підставах стягнув з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги адвоката Ковчук В.М., представника ОСОБА_1 про те, що суд не застосував положення законів щодо пропуску позивачем строків позовної давності, а тому поданий позивачем розрахунок за період 01.11.2017 року по 30.09.2020 року є протиправним із стягнення плати за періоди щодо яких сплив термін позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в грудні 2021 року, заборгованість відповідача, відповідно до наданого розрахунку, виникла з січня 2019 року, тобто позивачем строк позовної давності звернення до суду пропущений відповідно до ст. 257 ЦК України не був.
Доводи апеляційної скарги про те, що демонтаж лічильника був проведений на момент проведення ремонтних робіт, тому нарахований відповідачу борг за період 2017-2020 роки за нормами водоспоживання на 1 особу є протиправним, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки у відповідності до встановлених обставин та наданих доказів встановлено про існуючу заборгованість ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги, яка відповідно до наданого розрахунку, виникла з січня 2019 року по вересень 2020 року, що підтверджено матеріалами справи.
Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Ковчук Валентини Михайлівни, представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 20 березня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ Т.В. Цюра