КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/10595/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11418/2022
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 грудня 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мневця Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року у складі судді Дубас Т.В.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київській регіональні електромережі" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
 
                                                      В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
 
Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2011, укладеного з ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Селіверстовою В.О., який зареєстрований по Бобрицькій сільський раді за № 1509 від 03.08.2011 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222480601:01:052:0006, площею 0,150 га, з цільовим жилого призначенням (використанням) - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
 
Продавцю земельної ділянки ОСОБА_2 (до шлюбу прізвище ОСОБА_3 ) вказана земельна ділянка належала на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 386261 виданого Бобрицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 22.06.2005, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532900098.
 
У зв`язку з впорядкуванням номерів та назв в с. Бобриця назву та номер земельної ділянки ОСОБА_1 було змінено на АДРЕСА_2 , що підтверджую довідкою виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 03.08.2011 № 342.
 
В подальшому на земельній ділянці позивачем збудовано житловий будинок загальною площею 128 кв. м., житловою площею 53 кв. м.
Реєстрація права власності на житловий будинок здійснена реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (державний реєстратор Євко В.В.) 13.10.2014, номер запису про право власності 7311069, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 28015321.
 
У 2020 році, під час будівництва капітального забору по межам земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:01:052:0006, з`ясувалось, що на земельній ділянці частково розташована комплексна трансформаторна підстанція № 1008 (далі КТП), яка перебуває на балансі відповідача, що унеможливлює улаштування забору, а також не відповідає містобудівному законодавству.
 
В порядку позасудового вирішення питання про звільнення земельної ділянки від споруди КТП № 1008, позивач звернувся до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» з відповідною вимогою.
 
Листом від 25.06.2021 за № 04/440/9775 ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» підтвердило факт знаходження об`єкту КТП № 1008 в межах земельної ділянки позивача, зазначивши, що КТП згідно Акту приймання-передачі побудовано та введено в експлуатацію ще в 2006 році.
 
У зв`язку з чим відповідачем зроблено висновок, що на час виникнення у позивача права власності на земельну ділянку зазначений об`єкт мереж вже знаходився в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:01:052:0006, а тому відсутні підстави щодо звільнення земельної ділянки.
 
Позивач вважає, що знаходження об`єкту відповідача КТП № 1008 в межах земельної ділянки, що перебуває у її власності порушує її права, як власника, гарантовані цивільним законодавством України та підлягають судовому захисту, з огляду на зазначене просила суд усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, шляхом демонтажу КТП № 1008 за рахунок відповідача та перенесення її в інше місце відповідно до встановлених норм. Стягнути в відповідача на користь позивача судові витрати.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
В апеляційній скарзі адвокат Мневець О.М. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись  на неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції встановлено та визнається сторонами, що КТП-10/0,4 кВ №1008 згідно акту-передачі спірна КТП була збудована та введена в експлуатацію в 2006 році, наразі перебуває на балансі відповідача. Хронологічно підтверджено вибуття земельної ділянки з земель комунальної власності у 2005 році на підставі рішення Бобрицької сільської ради 18 сесії 3-го скликання від 13.01.2005 р. №326/1, що свідчить про помилковість висновків суду та їх невідповідність обставинам справи про виникнення права власності на земельну ділянку після будівництва спірної КТП.
Апелянт вказує, що судом при винесення оскаржуваного рішення не враховано, що норми матеріального права, а саме: приписи ч.18 ст. 21 ЗУ «Про ринок електричної енергії», Кодексом систем розподілу, ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про електроенергетику», що діяв до прийняття Закону «Про ринок електричної енергії», застосовуються в разі, коли особа, яка вимагає перенесення об`єкту електричних  мереж, набула право власності на земельну ділянку, після того, як зазначений об`єкт було збудовано та введено в експлуатацію, що свідчить про те, що зазначені норми не  підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як первинно право власності на земельну ділянку виникло в 2005 році, а  спірне КТП збудоване в 2006 році.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час якого, судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 104 ), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.
 
Колегія суддів  заслухавши  адвоката Мневця О.М. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Як убачається з матеріалів справи  28.07.2011 між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище  ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Селіверстовою В.О., який зареєстрований по Бобрицькій сільський раді за № 1509 від 03.08.2011 (а.с. 5).
 
Відповідно до договору ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222480601:01:052:0006, площею 0,150 га, з цільовим жилого призначенням (використанням) - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
 
Пунктом 10 договору передбачено, що відповідно до Висновку № 2634/2 про наявні обтяження (обмеження) на використання ділянки, виданого Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області 26 травня 2011 року, вищевказана земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням обов`язків землевласників відповідно до ст. 91 ЗК України.
 
Відповідно до п. 11 договору продавець стверджує, що на земельній ділянці, яка відчужується за даним договором, будь-які житлові, господарські будівлі та споруди відсутні, що підтверджується Довідкою № 221, виданою Бобрицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 08 червня 2011 року.
 
Відповідно до довідки від 03.08.2011 № 342, виданої  Бобрицькою сільською радою у зв`язку з впорядкуванням номерів та назв вулиць в с. Бобриця назву та номер земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , змінено на АДРЕСА_2 (а.с. 8).
 
У плані зовнішніх меж земельної ділянки, який міститься у Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому на ім`я ОСОБА_4 зазначено, що земельна ділянка площею 0,150 га межує із землями загального користування, а також земельними ділянками  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 7) .
 
Рішенням Бобрицької сільської ради від 22 вересня 2016 року № 115-11-VII передано з балансу Бобрицької сільської ради у власність ПАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київській регіональні електромережі», енергетичні об`єкти в тому числі КТП-10/0,4 кВ №1008 потужністю 250 кВА (а.с. 33)
 
З довідки Бобрицької сільської ради від 25.10.2016 № 1-18/363 (а.с. 34) убачається що на балансі Бобрицької сільської ради, окрім іншого, знаходиться наступний об`єкт розподільчих мереж:  КТП-10/0,4 кВ №1008.
 
Крім того з договору 4600013944 від 19 квітня 2017 року укладеному між Бобрицькою сільською радою (власник) та ПАТ «Київобленерго» (одержувач), згідно рішення Бобрицької сільської ради Київської області від 22 вересня 2016 р. № 115-11-VII, установлено, що власник зобов`язується безоплатно передати одержувачу у власність об`єкти електропостачання, зокрема, КТП-10/0,4 кВ №1008 потужністю 250 кВ (а.с. 35).
 
Установлено, що 21.04.2017 між Бобрицькою сільською радою та ПАТ «Київобленерго» підписано Акт прийому-передачі  КТП-10/0,4 кВ №1008  та відповідно до наказу ПАТ «Київобленерго» від 21 квітня 2017 року № 467 прийнято в експлуатацію за номенклатурою, встановленою нормативними документами Товариства (а.с. 36).
 
Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з підстав його недоведеності.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з огляду на наступне.
 
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 152 ЗК України держава гарантує громадянам та юридичним особам захист прав на земельні ділянки; власник земельної ділянки може вимагати усунення порушень його прав, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
 
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
 
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
 
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
 
Відповідно до ситуаційного плану та викопіювання з топографо-геодезичного плану с. Бобриця вбачається що на земельні ділянці позивачки розташована електрична підстанція КТП-10/0,4 кВ №1008, що перебуває на балансі ПрАТ «ДТЕК Київській регіональні електромережі».
 
За змістом пояснень представник відповідача енергогенеруюча компанія не оспорює  факт знаходження електричної підстанції на набутій у власність позивачкою земельній ділянці.
 
Звертаючись із позовною заявою ОСОБА_1 , вказує про порушення її прав відповідачем у зв`язку з розміщенням  КТП-10/0,4 кВ № 1008 на належній їй на праві власності земельній ділянці, чим чиняться перешкоди у користуванні  власністю.
 
Між тим, як убачається зі справи, відповідна споруда була  побудована та введена в експлуатацію у 2006році й на підставі рішення сільської ради передана на баланс ПАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ДТЕК «Київські регіональні  електричні мережі» лише у 2017 році.
 
Установлено, що об`єкт критичної інфраструктури було зведено на земельній ділянці, яку позивачка вважає спірною, органом місцевої влади с. Бобриці у 2006 році, тобто задовго до дати набуття нею у власність указаної земельної ділянки.
 
Відповідно до справи  на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2011 позивачкою придбано земельну ділянку  по АДРЕСА_2  у ОСОБА_2 , яка набула  її у власність в 2005 році.
 
Об`єкт електромережі - КТП-10/0,4 кВ № 1008  був побудований у 2006 році.
 
Докази щодо заперечень на таке будівництво об`єкту енергетики на земельній ділянці, яка нині належить позивачці,  у справі відсутні.
 
Отже, наявність такої споруди на час приватизації земельної ділянки було б перешкодою для набуття її у власність без відповідних обмежень та свідчить про свідоме придбання  позивачкою ділянки з зведеною на ній  відповідною підстанцією. 
 
Та обставина що набуваючи у власність земельну ділянку ОСОБА_1 не переконалася у її фактичній площі, з урахуванням існуючої побудови, на суть прийнятого рішення не впливає.
 
У долученій до договору купівлі-продажу довідки, виданої Бобрицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 08 червня 2011 року зазначено про відсутність на земельній ділянці об`єктів нерухомості, проте судом враховується та обставина, що належне оформлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки  під розміщення енергетичного об`єкту  сільською радою відповідачу було надано у вересні 2016року, що також не спростовує факту розміщення на ній   трансформаторної підстанції станом на дату  придбання позивачкою  нерухомого майна (а.с.33).
 
Відповідно до  договору № 4600013944 від 19.04.2017 та акту приймання-передачі від 21.04.2017 об`єкт критичної інфраструктури безоплатно був переданий  відповідачу з метою подальшої експлуатації та використання за призначенням 21.054.2017 (а.с.35-37).
 
Отже, матеріалами справи не доведено порушення відповідачем права власності  ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану  по АДРЕСА_1 , остільки  ним не вчинялися дії, пов`язані з  будівництвом  трансформаторної підстанції на цій земельній ділянці.
 
Відповідно до справи, КТП-10/0,4 кВ № 1008  була збудована та використовувалася органом місцевого самоврядування за призначенням з 2006 року, в той час як відповідачу передана на баланс лише у квітні 2017 року (а.с. 36).
 
Зазначене свідчить про відсутність підстав для висновків про порушення діями ДТЕК «Київські регіональні електричні мережі» права власності  позивачки.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про  неправильне застосування судом положень ч. 18 ст. 21 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 та ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електроенергетику», що діяв до прийняття  Закону України «Про ринок електричної енергії»,  Кодексу систем розподілу,  якими  визначено процедуру і порядок  винесення електричних мереж за рахунок замовника, якщо таке потрібне для мети замовника будівництва чи реконструкції будівель чи споруд, інших об`єктів архітектури.
 
Матеріалами справи доведено, що об`єкт критичної інфраструктури було побудовано у 2006 році, коли власником земельної ділянки була інша особа, а ОСОБА_1 придбала її на підставі договору купівлі-продажу у 2011 році, з зведеною на ній спорудою, до того ж не відповідачем.
 
Згідно положень ч. 2, 3 ст. 25 ЗК України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон  енергетичних об`єктів»  в редакції, чинній на дату видачі державного акту, межі спеціальних зон об`єктів енергетики  зазначаються у документації  із землеустрою  з часу  надання земельної ділянки для будівництва відповідного об`єкта, та у разі необхідності, встановлюються в натурі (на місцевості) і позначаються відповідними  попереджувальними знаками.
 
Власникам і користувачам земельних ділянок, на які встановлено обмеження та обтяження, видається кадастровий план  їх земельних ділянок  з нанесеними межами спеціальних зон, а також письмовий перелік обмежень та обтяжень щодо використання  земель у цих зонах.
 
Отже, згаданим законом було передбачено необхідність відображення у Державному акті на право власності на земельну ділянку інформації про розміщення на земельній ділянці об`єкту енергетики.
 
Як свідчать матеріали справи КТП-10/0,4 кВ № 1008 була  зведена на земельній ділянці у 2006році,  в той час як земельна ділянка була   приватизована у 2005 році, а позивачкою придбана у власність 28.07. 2011.
 
Таким чином, КТП-10/0,4 кВ № 1008  зведена та експлуатується за призначенням з 2006 року.
 
За таких обставин, суд вважає за необхідне внести виправлення у мотиви прийнятого рішення шляхом виключення висновків щодо невнесення суб`єктами, які розробляли документацію із землеустрою щодо належної позичці земельної ділянки інформації про обмеження у її використанні  з  підстав розташування трансформаторної підстанції та, відповідно, не відображення про це у Державному акті на право власності на земельну ділянку  серії ЯА № 097918386261.
Разом з тим, внесені виправлення у мотиви прийнятого рішення не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
 
Твердження апеляційної скарги про незастосування судом до спірних правовідносин висновків, викладених Верховним Судом по справі № 755/16588/17-ц не заслуговують на увагу, остільки фактичні обставини у даній справі та справі, яка була предметом розгляду судом касаційної інстанції, є різними.
 
З огляду на викладене, заявлений по справі спір вирішено правильно, а тому  апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги й залишення оскаржуваного рішення без змін.
 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що районним  судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. 
 
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Мневця Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 10 січня 2023 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: