Дата документу 15.02.2023 Справа № 317/3671/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №317/3671/20             Головуючий у 1 інстанції Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/453/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.02.2018 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами.
Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.08.2020 має заборгованість у розмірі 254485,44 грн., яка складається з наступного: 216001,53 грн. - заборгованість за кредитом; 11239,20 грн. - заборгованість за нахованими відсотками; 27244,71 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Позивач вважає за необхідне стягнути лише частину заборгованості, а саме заборгованість з тіла кредиту у розмірі 216001,53 грн.
Посилаючись на вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 216001,53 грн. тіла кредиту за кредитним договором № б/н від 22.02.2018 та понесені судові витрати.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 71 602,74 грн. за кредитним договором № б/н від 22.02.2018.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1074,06 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 144 398,79 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Вирішити питання судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права. 
Встановленою, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 22 лютого 2018 року, ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк».
В анкеті заяві ОСОБА_1 зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.
30.08.2019 відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредитування.
Вищевказані документи були підписані відповідачем ОСОБА_1 шляхом використання стилусу на планшеті.
На підтвердження укладення кредитного договору, Банк додав: витяг із «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору; паспорт кредитування від 30.08.2019 року; довідку щодо виданих кредитних карток Відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх призначення; довідку про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту тайго подальшу зміну; виписку по рахунку, що підтверджує отримання кредитних коштів відповідачем, використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій що підтверджують усвідомлення Відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання; розрахунок заборгованості.
Суд п першої інстанції, з урахуванням приписів статей 207, 626, 628, 633, 634, 638, 526, 1054, 1055 ЦК України обґрунтовано не погодився з твердженням позивача, відносно укладання з відповідачем кредитного договору, у зв`язку з тим, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Положеннями частини першої статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно од ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на офіційному сайті позивача, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
До спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, як зазначалось вище, неодноразово змінювались самим позивачем.
Враховуючи викладене, та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карток та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують сказаних обставин.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що анкета заява від 22.02.2018 не містить строку повернення кредиту (користування ним).
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).
Відповідно до п. 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності, уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 191/2648/17 (провадження №61-5662св19), в постанові Верховного Суду від 22 березня 2021 року по справі № 335/9677/18 (провадження №161-19171св19), в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми грошових коштів, яка, як вважає позивач, на час розгляду справи не повернута відповідачем.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.02.2018, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 20.08.2020, позивач обраховує заборгованість відповідача за тілом кредиту як 216001,53 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано Виписку за Договором б/н від 22.02.2018, з якої вбачається факт користування відповідачем грошовими коштами, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою свою картку, здійснював переказ коштів між рахункам, оплату товарів і послуг та інші розрахунки.
Із Виписки за договором № б/н, укладеним Банком з відповідачем 22.02.2018, встановлено, що банк після проведення операцій, пов`язаних з автоматичним списанням відсотків за використання кредитного ліміту, комісій, додає розмір вказаних коштів до розміру основного зобов`язання.
У розмір тіла кредиту не можуть входити відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення.
Договором б/н від 22.02.2018 сплата відсотків по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення не передбачені. 
Як зазначалось вище, витяг з Умов та Правил кредитування, доданий до позову, не містить підпису ОСОБА_1 , а також в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення останнього із редакцією саме наведених Умов та Правил.
Паспорт споживчого кредиту від 09.04.2019, який містить підпис відповідача, є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку.
Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі №393/126/20, які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Позивач, в обґрунтування наявності у нього правових підстав для нарахування відповідачу відсотків по Договору б/н від 22.02.2018, у поданих до канцелярії суду 20.01.2022 письмових поясненнях від 12.01.2022 № 20220111/2458 зазначає (сторінка 7 даних пояснень), що згідно тарифу обслуговування кредитних карт World Black Edition чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну проценту ставку у розмірі 0.01% річних за користуванням кредитним лімітом в пільговий період та 3,1% (37,2% на рік) за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду, вказано розмір комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо.
В апеляційній скарзі Банк посилається на те, що що відповідно то тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature встановлено, що розмір обов`язково щомісячного платежу за карткою World Black Edition складає 7% від заборгованості + щомісячна комісія за обслуговування, тому збільшення тіла кредиту на суму нарахованої комісії являється обґрунтованим.
Судом першої інстанції правомірно не застосовані до даних правовідносин будь-які умови тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, на які посилається позивач, оскільки матеріалами справи підтверджується, що останні не погоджені між сторонами у передбачений законом порядок та спосіб, у т.ч. відповідні тарифи не підписані відповідачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується яз висновком суду першої існатнції про те, що зарахування позивачем частини сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків, сплата яких не передбачена Договором б/н від 22.02.2018, а також збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом суперечить його умовам.
Судом встановлено, що згідно змісту наданої позивачем до позовної заяви виписки по Договору б/н від 22.02.2018 вбачається, що позивач у період з 22.02.2018 по 01.08.2020 здійснював відповідачу списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка на загальну суму 144 398,79 грн., а саме: 01.08.2020 списано 6 919,20 грн.; 01.07.2020 списано 6 696,00 грн.; 01.06.2020 списано 6 919,20 грн.; 01.05.2020 списано 6 701,94 грн.; 01.04.2020 списано 6 927,57 грн.; 01.03.2020 списано 6 263,73 грн.; 01.02.2020 списано 6 704,93 грн.; 01.01.2020 списано 6 749,46 грн.; 01.12.2019 списано 6 506,32 грн.; 01.11.2019 списано 6 724,56 грн.; 01.10.2019 списано 6 878,51 грн.; 30.08.2019 списано 6 168,86 грн. та 0,48 грн.; 31.07.2019 списано 6 369,94 грн.; 28.06.2019 списано 5 529,01 грн.; 31.05.2019 списано 6 405,19 грн. та 0,80 грн.; 30.04.2019 списано 6 605,45 грн.; 29.03.2019 списано 5 918,76 грн.; 28.02.2019 списано 5 769,09 грн.; 31.01.2019 списано 6 031,74 грн.; 31.12.2018 списано 6 383,38 грн.; 30.11.2018 списано 6 185,88 грн.; 31.10.2018 списано 6 807,88 грн. та 3,18 грн.; 28.09.2018 списано 5 786,66 грн. та 15,00 грн.; 31.08.2018 списано 1 239,99 грн. та 2,40 грн.; 31.07.2018 списано 1 304,15 грн.; 19.07.2018 списано 5 128,35 грн.; 29.06.2018 списано 914,14 грн. та 6,03 грн.; 30.04.2018 списано 0,04 грн.; 30.03.2018 списано 0,25 грн.; 28.02.2018 списано 0,06 грн.
Тобто позивач, застосовуючи до даних правовідносин непогоджені з відповідачем вищевказані умови тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, фактично збільшував заборгованість за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом.
Зі змісту наданої банком виписки по Договору б/н від 22.02.2018 вбачається, що:
1) станом на 31.01.2020 сума боргу відповідача за тілом кредиту складала 203 369,39 грн., 01.02.2020 банком було здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка та нараховано відповідача до суми тіла кредиту 6 704,93 грн., внаслідок чого загальна сума боргу відповідача за тілом кредиту на 01.02.2020 складала 210 074,32 грн. В той саме день, тобто 01.02.2020 відповідач зі своє картки НОМЕР_1 через додаток Приват24 здійснив переказ 15 000,00 грн., які банк зарахував в рахунок погашення відповідачем боргу за тілом кредиту та, як наслідок, сума боргу за тілом кредиту, згідно вищевказаної виписки, станом на 01.02.2020 вже дорівнювала 195 074,32 грн.
2) станом на 31.12.2019 сума боргу відповідача за тілом кредиту складала 209 843,44 грн. 01.01.2020 банком було здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка та нараховано відповідачу до суми тіла кредиту 6 749,46 грн., внаслідок чого загальна сума боргу відповідача за тілом кредиту на 01.01.2020 складала 216 592,90 грн. 03.01.2020 відповідач зі своє картки НОМЕР_1 через додаток Приват24 здійснив переказ 6 600,00 грн., а 24.01.2020 відповідач зі своє картки НОМЕР_1 через додаток Приват24 здійснив переказ ще двох сум, а саме 8 000,00 грн. та 20 000,00 грн., які банк зарахував в рахунок погашення відповідачем боргу за тілом кредиту та, як наслідок, сума боргу за тілом кредиту, згідно вищевказаної виписки, станом на 24.01.2020 вже дорівнювала 181 992,90 грн.
В аналогічний спосіб банком у період з 22.02.2018 по 01.08.2020 здійснювались списання відповідачу вищевказаних відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка на загальну суму 144 398,79 грн., що підтверджується зі змісту наданої банком виписки.
Відповідні обставини беззаперечно свідчать, що банк за рахунок застосування до даних правовідносин непогоджених з відповідачем вищевказаних умов тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, збільшував заборгованість відповідача за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом, а у подальшому, при переказі відповідачем грошових коштів на кредитну картку, списував (зараховував) їх в рахунок погашення відповідачем тіла кредиту, до складу якого входили і нараховані відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованість за користування грошовими коштами у розмірі 144 398,79 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 22.02.2018 та паспорті споживчого кредитування від 30.08.2019 р., а Витяг з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, внаслідок чого суд вважає необхідним відмовити поповичу у задоволенні позову в цій частині.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що від заявленої позивачем майнової вимоги до відповідача на загальну суму 216 001,53 грн. має бути відрахована сума 144 398,79 грн., яка є загальною сумою безпідставно нарахованих (списаних) позивачем відповідачу відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка, оскільки відповідну суму було безпідставно зараховано позивачем до загальної суми боргу по тілу кредиту.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по Договору б/н від 22.02.2018 складає 71 602,74 грн., з розрахунку 216 001,53 грн. (тіло кредиту) - 144 398,79 грн. (загальна сума нарахованих (списаних) позивачем відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка).
Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 10.04.2019 по справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 року по справі № 428/2873/17, від 06.02.2018 по справі № 755/2720/16-ц, від 17.04.2019 року по справі № 666/388/16-ц, не колегією суддів відхиляються, оскільки останні були винесені Верховним Судом до 03.07.2019, тобто до дати винесення постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19), у якій повністю спростовуються висновки, які наведені у вказаних постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 та від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16, міститься підхід, згідно з яким подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). У даному контексті також важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 в постанові від 30.01.2019 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.
Суд обґрунтовано відхилив долучені позивачем до позовної заяви довідки щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та до довідки про зміну кредитного ліміту, що підтверджую встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну, оскільки вказані довідки складені в односторонньому порядку працівниками банку, при цьому останні не містять підпису працівників банку, а також не скріплені печаткою банку, а отже відповідні довідки не можуть бути враховані судом, як належний та допустимий доказ.
З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості в розмірі 71 602,74 грн., не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині, а саме в розмірі 71 602,74 грн.
З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді: