П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/15010/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Батуріної Ганни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі –ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
-                    визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , оформлене протоколом №1 від 25.01.2021, в частині зняття підполковника ОСОБА_1 та членів сім`ї у складі 4 осіб з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов;
-                    визнати протиправним наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №46 від 26.01.2021, в частині зняття підполковника ОСОБА_1 та членів сім`ї у складі 4 осіб з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов;
-                    зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 , в особі житлової комісії, поновити ОСОБА_1 та членів сім`ї у складі 4 осіб на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, зі збереженням дати первинної постановки на облік у загальній черзі з 13.02.1998, а в першочерговій черзі з 23.01.2018.

Пояснюючи заявлені вимоги позивач указує, що проходив військову службу за контрактом у період з 12.08.1997 по 02.09.2019 у певних військових частинах Міністерства оборони України.
У вересні 2019 року його було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Позивач наголошує, що в період проходження  військової служби він та члени його сім`ї  перебували на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Водночас житлова комісія ВЧ НОМЕР_1 прийняла спірне рішення про зняття його та членів його сім`ї, у складі 4 осіб, з квартирного обліку на підставі його звільнення з військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Роз`яснено позивачу, що заявлені ним позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
З`ясовуючи обставини, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду, суд дійшов висновку, що порушене право особи, встановлене абзацом 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на забезпечення житлом або грошовою компенсацією за належне їй для отримання жиле приміщення, відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Звернувшись до приписів частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), суд першої інстанції зазначив, що саме в порядку цивільного судочинства розглядаються спори, що виникають, зокрема з житлових правовідносин.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Батуріна Г. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Підставою для скасування адвокат зазначає порушення норм процесуального права, зокрема, неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права під час вирішення тотожних спорів, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №362/643/21 щодо юрисдикції правовідносин, які склалися в межах даної справи.
Так, скаржниця наголошує, що наведена в цьому рішенні правова позиція встановлює, що спори щодо оскарження особами, з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відзив на апеляційну скаргу від Військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Згідно вимог ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів, за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Функцію забезпечення єдності судової практики Верховний Суд здійснює шляхом формування правових висновків (позицій) внаслідок казуального тлумачення норм права при розгляді конкретних справ.
У своїй постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Остання позиція Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції вирішення спорів про оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій, викладена в постанові від 08.06.2022 (справа №362/643/21).

Так, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про особливий характер військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни та про визначені  законом пільги, гарантії та компенсації, які надаються військовослужбовцям (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).
За такого правового регулювання, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями, в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.
Зважаючи на викладені вище аргументи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної, а тому належать до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи, що у межах даної справи, ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з позовом про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії в частині зняття його та членів сім`ї з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, колегія суддів вважає, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду.
Колегія суддів зауважує, що в обґрунтування належності, заявленого ним позову до адміністративної юрисдикції, ОСОБА_1 звертав увагу суду першої інстанції на останні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, однак суд першої інстанції на це уваги не звернув та прийняв ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі.

За змістом пункту четвертого частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, наявні підстави для скасування його ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Батуріної Ганни Олександрівни , що діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити певні дії – направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                   суддя                                                            Л. В. Стас

                   суддя                                                            Л. П. Шеметенко