ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1224/23 Справа № 233/4183/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Левчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 233/4183/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позову зазначав, що, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2012 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2012 року і до повноліття дитини, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін.
Відповідно судового наказу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2021 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 липня 2021 року, до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на ОСОБА_7 до його повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Посилаючись на те, що стягнуті з нього аліменти на утримання дітей у загальному розмірі становлять більше половини його заробітку, що перевищує встановлену законом частку, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/8; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 до 1/8; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/3 до 1/8.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кошель А.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надана належна оцінка посиланням позивача на факт стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходу з 30 липня 2021 року. Зазначену обставину він зазначав як одну із змін, які погіршують його майновий стан за умови вже стягнутих з нього аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини його доходу.
Також судом не взято до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання. На теперішній час розмір призначених аліментів на трьох дітей різниться, що, на думку скаржника, ставить дітей у несправедливу нерівність один від одного.
Судом не надано оцінки вимогам ст. 141, 150, 180 СК України та не визначено обсяг матеріального утримання дітей відповідачками, їх майновий стан. 
ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надано письмовий відзив, в якому вона, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, наголошує, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним дотриманням норм матеріального права, надані докази досліджені судом у повному обсязі. Просить залишити рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі про зменшення розміру аліментів з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не входить до переліку справ зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в прядку спрощеного позовного провадження, враховуючи характер спірних правовідносин, справа розглядається без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого листа, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 21 лютого 2012 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від його доходу. (т.І, а.с. 23)
Згідно судового наказу, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 13 серпня 2021 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 липня 2021 року, до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на ОСОБА_7 до його повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. (т.І, а.с. 24)
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 працює в 16 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області та займає посаду командира відділення, його заробітна плата за період з 1 січня 2021р. по 31 серпня 2021р. складає 81 556,01гривень. (т.І, а.с. 22)
Згідно довідки ТОВ «Кристалл-99», виданої ОСОБА_3 , вбачається, що вона з 1 квітня 2003 року по теперішній час працює на посаді бухгалтера (т.І, а.с.51), та, відповідно до Наказу №18/к від 7 грудня 2017 року (т.І, а.с.53), Наказу №12/к від 9 жовтня 2020 року (т.І, а.с.54) та Наказу №25/к від 4 жовтня 2021 року (т.І, а.с.55) перебуває у відпустці для догляду за дитиною.
Згідно довідки УСЗН Костянтинівської міської ради (т.І, а.с.132, 133), ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на себе та своїх синів з 21 листопада 2014 року по теперішній час, і їй з 1 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2022 року призначено допомогу в розмірі 3 712,55 гривень щомісячно. Також вона отримує субсидію на відшкодування житлово-комунальних послуг, і з жовтня 2021 року по жовтень 2021 року їй щомісячно призначено субсидію в сумі 2 614,54 гривень. (т.І, а.с.134)
З довідки про доходи, виданої ОСОБА_2 вбачається, що вона працює в Управлінні освіти Костянтинівської міської ради та займає посаду вихователя дошкільного навчального закладу, та її заробітна плата за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року складає 68 274,29 гривень. (т.І, а.с.180)
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено зміну та погіршення його майнового стану, зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей суперечитиме нормам матеріального права, а також не буде необхідним та достатнім для їх утримання.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним в матеріалах справи письмовим доказам та вимогам закону.
В частині 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позову посилався на те, що після сплати аліментів у розмірах, визначених судом, та сплати комунальних платежів у нього не залишається коштів на задоволення його базових потреб. Також він має одинокого батька пенсійного віку, якому не має змоги надавати відповідну допомогу. 
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У цій справі судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не спростовано позивачем, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3 лютого 2012 року і до повноліття дитини, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Відповідно судового наказу виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 13 серпня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 липня 2021 року, до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення аліментів на ОСОБА_7 до його повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Письмові докази на підтвердження обставин, які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зменшення розміру аліментів на утримання трьох дітей на користь двох відповідачок без доведення погіршення майнового становища відповідача, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.
Отже, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а його суб`єктивна оцінка розміру визначених судовими рішеннями аліментів, як завеликого, без доведення значного погіршення майнового стану та погіршення стану його здоров`я, не в розумінні вимог закону є підставою для зменшення розміру аліментів.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норм чинного законодавства при вирішенні спору, є необгрунтованими.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор ційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 09 січня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста