ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/37374/21                                                          Головуючий у І інстанції - Іщук І.О.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 березня 2023 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                           суддів:                        Лічевецького І.О., Оксененка О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом Державного реєстратора Маловільшанської сільської ради Київської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

Державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Київської області ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08.10.2021 № 3588/5.
В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала та обставина, що державний реєстратор ОСОБА_1. не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права комунальної власності за Маловільшанською сільською радою, оскільки перебував у трудових відносинах з даним органом. Позивач переконаний, що приймаючи оскаржуваний наказ, Відповідач не врахував положень абзацу 2 частини другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого дія абзацу першого цієї частини щодо перебування у трудових відносинах не поширюється на державних реєстраторів, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями щодо державної реєстрації прав на державне та/або комунальне майно, їх обтяжень. Позивач вважає, що позбавлення його, як державного реєстратора, доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є протиправним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 08.10.2021 № 3588/5.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року:
- в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу Міністерства юстиції України від 08.10.2021 № 3588/5 в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.05.2021 №№ 58389637, 58390307, прийнятих державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_1, і в цій частині провадження закрити;
-  в частині визнання протиправним та скасування пунктів 1, 3-6 наказу Міністерства юстиції України від 08.10.2021 № 3588/5 та прийняти в цій частині позовних вимог нове судове рішення, яким відмовити у їх задоволенні.
Також, не погоджуючись з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року, Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В апеляційних скаргах Відповідач, Третя особа посилаються на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Також Відповідачем вказано, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті державним реєстратором ОСОБА_1 з порушенням вимог частини 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стосовно оскарження наказу в частині скасування рішень, прийнятих державним реєстратором, зазначено, що такі вимоги мають розглядатись у спорі, пов`язаним з порушенням цивільних прав на об`єкт нерухомості.
Третя особа в апеляційній скарзі зазначила, що в скарзі до Міністерства юстиції України Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» було повідомлено про те, що спірні реєстраційні дії вчинені щодо земельних ділянок, які передані Скаржнику у постійне користування як державні землі. Тобто для ДП «ДГ «Озерна» є важливим чи є воно користувачем земель державної форми власності чи комунальної, оскільки у земель різної форми власності різні розпорядники та порядок вирішення питань користування.
Крім того, оскільки Позивач не працює у виконавчому органі сільської ради, останній не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності за Маловільшанською сільською радою.
Позивачем подано відзив на апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», в якому просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до розпорядження Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області «Про призначення ОСОБА_1 » від 26.02.2021 № 39-к ОСОБА_1 з 01.03.2021 призначено на посаду Державного реєстратора відділу правового забезпечення з посадовим окладом згідно штатного розпису як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір на дану посаду. ОСОБА_1 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад.
На території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області розташовані земельні ділянки: кадастровий номер: 3220484100:10:005:0008, площею          714,682 га; кадастровий номер: 3220484100:09:010:0002, площею 236,4848 га, що мають цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Державним реєстратором Маловільшанської сільської ради ОСОБА_1 21.04.2021 було зареєстровано заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо виникнення права власності): заява № 45223029 щодо земельної ділянки за кадастровим номером 3220484100:10:005:0008; заява № 45223425 щодо земельної ділянки за кадастровим номером 3220484100:09:010:0002.
На підставі пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 14 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень 28.04.2021 Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 прийнято рішення про зупинення розгляду вищевказаних заяв: рішення № 57916936 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220484100:10:005:0008; рішення № 57917027 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220484100:09:010:0002.
За заявою сільського голови Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 27.05.2021 Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_1 прийнято рішення про відновлення розгляду заяв: рішення № 58389287 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220484100:10:005:0008; рішення № 58389934 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220484100:09:010:0002.
Так, 27.05.2021 Державним реєстратором Маловільшанської сільської ради       ОСОБА_1 прийнято рішення № 58389637, № 58390307 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами 3220484100:10:005:0008, 3220484100:09:010:0002 до комунальної власності Маловільшанської сільської ради з державної власності Головного управління Держгеокадастру у Київській області на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ.
Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інститут біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України» звернулось до Міністерства юстиції України із скаргою від 28.05.2021 № 85 щодо рішень від 27.05.2021 № 58389637, № 58390307, прийнятих Державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220484100:10:005:0008, 3220484100:09:010:0002.
За наслідками розгляду вказаної скарги ДП «ДГ «Озерна» Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) прийнято висновок, яким рекомендовано: 1. Скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 28.05.2021 № 85 задовольнити частково.
2. Скасувати рішення від 27.05.2021 №№ 58389637, 58390307, прийняті державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району і Київської області ОСОБА_1.
3. Тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Маловільшанської сільської ради і Білоцерківського району Київської області ОСОБА_1 строком | на 3 (три) місяці.
4. В іншій частині вимог відмовити.
На підставі висновку Колегії від 16.09.2021 за результатами розгляду скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 28.05.2021        № 85, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.05.2021 за № 20072-33-21, Відповідачем прийнято наказ «Про задоволення скарги» від 08.10.2021 № 3588/5, яким вирішено:
1. Скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 28.05.2021 № 85 задовольнити частково.
2. Скасувати рішення від 27.05.2021 №№ 58389637, 58390307, прийняті державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району і Київської області ОСОБА_1.
3. Тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Маловільшанської сільської ради і Білоцерківського району Київської області ОСОБА_1 строком | на 3 (три) місяці.
4. В іншій частині вимог відмовити.
5. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.
6. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Вважаючи, наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 08.10.2021 № 3588/5 протиправним, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновок Відповідача щодо відсутності у Позивача повноважень на вчинення реєстраційних дій є необґрунтованим та суперечить положенням статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .
Крім того, оскаржуваний наказ Відповідача не містить обґрунтування, які права              ДП «ДГ «Озерна» було порушено рішеннями державного реєстратора в аспекті права на постійне користування земельними ділянками та чи дійсно права заявника будуть поновлені в разі скасування рішень № 58389637 та № 58390307 від 27.05.2021.
Також, суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з оскаржуваного наказу від 08.10.2021 № 3588/5 він не містить будь-яких мотивів чи обґрунтувань анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаному наказі наявне лише посилання на висновок Колегії від 16.09.2021 за результатами розгляду скарги, але і у вказаному висновку, окрім пропозиції блокування доступу державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме, відсутнє належне та достатнє обґрунтування тому, чому саме блокування має бути застосовано.
Суд першої інстанції вважав, що Відповідач у даному випадку виступає як суб`єкт владних повноважень, який законом наділений владними управлінськими функціями щодо забезпечення процедури адміністративного оскарження у сфері державної реєстрації прав, а тому заявлені в рамках даного спору вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підстави для закриття провадження в частині вимог всупереч твердженням Відповідача та Третьої особи відсутні.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 08.10.2021 № 3588/5.
Колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Так, повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).
Відповідно до статті 7 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України:
1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;
2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;
3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;
4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;
5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;
6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;
7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;
8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;
9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;
9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами 1, 2 статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону № 1952-IV.
Так, відповідно до частини 3 статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
Згідно з частиною 6 статті 37 Закону № 1952-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:
1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;
2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;
3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;
4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;
6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.
До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.
Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.
Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.
Відповідно до положень частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про, зокрема, задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;  д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.
Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» та «д» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.
Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.
До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається з оскаржуваного висновку Відповідача, він прийнятий на підставі висновку Колегії від 16.09.2021 за результатами розгляду скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 28.05.2021 № 85, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.05.2021 за № 20072-33-21.
Як зазначено у висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.09.2021, підставою для скасування рішень про державну реєстрацію прав стало те, що вони прийняті ОСОБА_1 з порушенням вимог частини другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Так, у Висновку від 16.09.2021 зазначено, що державний реєстратор ОСОБА_1 не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності за Маловільшанською сільською радою, оскільки він перебував у трудових відносинах з даним органом. У такому разі державна реєстрація повинна була проводитися іншим державним реєстратором.
Зважаючи на характер порушень вимог законодавства, допущених державним реєстратором ОСОБА_1, Колегією вбачалися достатні підстави для тимчасового блокування йому доступу до Державного реєстру прав строком на 3 (три) місяці.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області «Про призначення ОСОБА_1 » від 26.02.2021 № 39-к ОСОБА_1 з 01.03.2021 призначено на посаду Державного реєстратора відділу правового забезпечення з посадовим окладом згідно штатного розпису як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір на дану посаду. ОСОБА_1 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад.
Посада державного реєстратора у відділі правового забезпечення передбачена структурою та штатною чисельністю Виконавчого апарату Маловільшанської сільської ради, затвердженими рішенням І сесії Маловільшанської сільської ради Восьмого скликання від 17.12.2020 № 01-07/2020.
Таким чином, ОСОБА_1 є державним реєстратором, що перебуває у трудових відносинах з виконавчим органом Маловільшанської сільської ради.
Так, згідно з абзацом 1 частини 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав у разі, якщо речове право на нерухоме майно, обтяження такого права набувається, змінюється або припиняється за суб`єктом державної реєстрації прав, з яким державний реєстратор перебуває у трудових відносинах або засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація проводиться іншим державним реєстратором.
Проте, за приписом абзацу 2 частини 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія абзацу першого цієї частини щодо перебування у трудових відносинах не поширюється на державних реєстраторів, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями щодо державної реєстрації прав на державне та/або комунальне майно, їх обтяжень.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки реєстраційні дії за заявами № 45223029 щодо земельної ділянки з кадастровим номером           № 3220484100:10:005:0008 та № 45223425 щодо земельної ділянки з кадастровим номером   № 3220484100:09:010:0002 стосувались державної реєстрації переходу прав власності від Головного управління Держгеокадастру у Київській області до Маловільшанської сільської ради на земельні ділянки, а державний реєстратор ОСОБА_1 був працівником відповідного виконавчого органу сільської ради, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обмеження щодо прийняття рішення до Позивача не застосовуються, з чим і погоджується колегія суддів.
Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів у чому полягає порушення частини другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та не обґрунтував відсутності повноважень у Позивача щодо здійснення зазначених реєстраційних дій.
Відтак, висновок Відповідача щодо відсутності у Позивача повноважень на вчинення реєстраційних дій є необґрунтованим та суперечить положенням статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Як вже було зазначено раніше, згідно з положеннями частини 6 статті 37 Закону                № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про, зокрема, задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
Верховним Судом у постанові від 05 березня 2020 року у справі № 804/3737/17 вказано, що стаття 37-1 Закону №1952-ІV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте, застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності.
Таким чином, законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення. Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.
Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи Позивачу строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, Відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
Проте, у спірному наказі Міністерства юстиції України в даній адміністративній справі від 08.10.2021 № 3588/5 не зазначено мотиви, за яких Позивачу тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 3 місяці та за які конкретно визначені порушення застосовано саме цей вид стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 440/1246/19, від 20 лютого 2020 року у справі № 826/13793/17.
Судом першої інстанції також зазначено, що у межах цієї адміністративної справи вирішується виключно публічно-правовий спір щодо правомірності видачі наказу Міністерства юстиції України від 08.10.2021 № 3588/5, а саме з дотриманням порядку розгляду скарги та прийняття відповідного рішення.
Як на підставу зазначеного суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/8424/17, в якій зазначено, що спір у такій категорії справ стосується виключно проведення державної реєстрації права, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право, і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання Відповідачем владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог та спірні правовідносини, з урахуванням правових підстав оскаржуваного рішення щодо питання наявності повноважень державного реєстратора на вчинення реєстраційних дій та оцінки виключно виконання Позивачем владних управлінських функцій, суд першої інстанції вважав, що Відповідач у даному випадку виступає як суб`єкт владних повноважень, який законом наділений владними управлінськими функціями щодо забезпечення процедури адміністративного оскарження у сфері державної реєстрації прав, а тому заявлені в рамках даного спору вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підстави для закриття провадження в частині вимог всупереч твердженням Відповідача та Третьої особи відсутні.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 січня 2023 року у справі № 640/20968/19, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада  1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Статтею 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Проте, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.
Виникнення спірних правовідносин у справі № 640/20968/19 зумовлено незгодою Позивача з наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2019 року № 3185/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». За результатами розгляду скарги Відповідачем прийнято рішення про скасування записів у Державному реєстрі нерухомого майна про право власності нерухомого майна.
Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного майнового права та приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.
Оскільки спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, колегія суддів, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Такий спір має приватноправовий характер і має вирішуватися за правилами цивільного або господарського судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 815/1915/18, від 30 січня 2020 року у справі                           № 826/5968/17.
Стосовно позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від          11 квітня 2018 року у справі № 910/8424/17, Верховний Суд у справі від 31 січня 2023 року у справі № 640/20968/19, вказав, що під час розгляду справи № 910/8424/17 не заявлялися та не розглядалися доводи про те, що оскарження наказу Мін`юсту впливає на майнові права учасників спору, зокрема, Третіх осіб на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин та скасування наказу Мін`юсту разом з державною реєстрацією права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами.
Таким чином, посилання суду першої інстанцій в даній адміністративній справі в спростування доводів Відповідача, що вказаний спір не є публічно-правовим, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/8424/17, є безпідставним, оскільки така прийнята до постанов від 29 травня 2019 року у справі                   № 826/9341/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 904/5857/17, від 17 лютого 2021 року у справі № 821/669/17, в яких Великою Палатою Верховного Суду була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин.
У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Крім того, колегія суддів у даній алміністративній справі звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові від 23 березня 2021 року у справі № 480/388/19, відповідно до якої реєстраційні дії чи їх скасування не призводять до виникнення, зміни чи припинення правовідносин за участю державного реєстратора. Тому у частині скасування рішень про реєстрацію оскаржуваний наказ не може порушувати прав реєстратора.
Державний реєстратор не є учасником правовідносин, що винили на підставі реєстраційної дії, а тому й не може бути Позивачем чи Відповідачем у такій справі. Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційної дії. Саме вони мають право на звернення до суду.
У постанові від 01 липня 2020 року у справі № 9901/48/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, у зв`язку із чим суд першої інстанції правильно не роз`яснив Позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з таким позовом».
З огляду на вищенаведене, державний реєстратор у цих правовідносинах не має права на звернення до суду з метою оскарження вищезазначених пунктів наказу в жодному виді провадження, а тому провадження у цій частині справи підлягає закриттю.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від                          09 листопада 2022 року у справі № 560/6613/20, від 30 листопада 2022 року у справі                   № 240/15899/20, від 06 грудня 2022 року у справі № 380/5709/20.
Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову у вказаній частині.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3588/5 «Про задоволення скарги» щодо скасування рішення від 27 травня 2021 року №№ 58389637, 58390307, прийняті державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району і Київської області ОСОБА_1 (пункт 2).
Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо пункту 2 оскаржуваного Наказу Відповідача скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким провадження у справі в зазначеній частині - закрити, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись статтями 238, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 2021 року № 3588/5 «Про задоволення скарги» щодо скасування рішення від 27 травня 2021 року №№ 58389637, 58390307, прийняті державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району і Київської області ОСОБА_1 (пункт 2) - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким адміністративне провадження у справі в зазначеній частині - закрити.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від                      24 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький

                                                                                                        О.М. Оксененко