ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року	Львів	Справа № 140/13258/20 пров. № А/857/824/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                                        Судова-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                              Онишкевича Т.В., 
                                                                        Сеника Р.П.
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року про відмову у встановленні способу і порядку виконання судового рішення у справі №140/13258/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2021, яке набрало законної сили, у даній справі позов задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати з 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ; зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 07 лютого 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). 
28.11.2022 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Кота Сергія Івановича про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у даній справі, за яким заявник просить: встановити порядок та спосіб в якому розмірі має бути нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення; встановити порядок та спосіб за який період, до якої дати повинно виконуватись зобов`язання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.
Вказана заява обґрунтована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області самоправно визначило для себе порядок та спосіб виконання рішення суду, що прямо суперечить вимогам статті 129-1 Конституції України та 370 Кодексу України адміністративного судочинства. Також зазначає, що фактично боржник повідомив, що рішення суду виконане в частині нарахування не у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як вказано у судовому рішенні, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказує, що боржник посилаючись на добровільне виконання ним рішення суду намагається ввести стягувача в оману, оскільки добровільно рішення суду не виконано, так як нарахована сума хоч і не вірно нарахована, не виплачена позивачу і по даний час.
26.12.2022 ГУ ПФУ у Волинській області подало заперечення на заяву, у якому зокрема зазначило, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/13258/20 від 27.04.2020 боржником в добровільному порядку здійснено з 07.02.2020 нарахування підвищення до пенсії, як не працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам. ГУ ПФУ у Волинській області зазначає, що зазначене рішення суду після набрання законної сили виконано боржником добровільно в межах покладених зобов`язань, а нарахована сума доплати за період з 07.02.2020 по 27.05.2021 становить 65851,76 грн.. Просить у задоволенні заяви відмовити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку та способом, при цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Суд першої інстанції зазначає, що встановлення чи зміна способу або порядку виконання рішення суду є можливим та доцільним після того, як вжиті органом державної виконавчої служби заходи не призвели до виконання судового рішення. У даному випадку позивач не звертався до суду із заявою про отримання виконавчого листа у даній справі, та відповідно до органів державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення від 27.04.2022. Суд першої інстанції звертає увагу на те, що судове рішення, що набрало законної сили, стає не змінним (неспростовним), тобто воно не може бути скасоване (змінене судом, що його прийняв, отже, суд, який прийняв рішення може внести до нього виправлення, які не торкаються суті відомостей, що викладені у рішенні.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити її заяву про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у даній справі.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що запропонований спосіб виконання рішення не змінює та не зачіпає суті самого судового рішення, змістом якого є поновлення прав апелянта на отримання належних їй підвищень до пенсії у розмірі, передбаченому Законом.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 312 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2021, яке набрало законної сили, у даній справі позов задоволено повністю (а.с. 22-24).
28.11.2022 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Кота Сергія Івановича про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у даній справі (а.с. 65-76).
26.12.2022 ГУ ПФУ у Волинській області подало заперечення на заяву, у якому зокрема зазначило, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/13258/20 від 27.04.2020 боржником в добровільному порядку здійснено з 07.02.2020 нарахування підвищення до пенсії, як не працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (а.с. 88-89).
Частинами 1, 3 ст. 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Так, під встановленням чи зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може встановити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Враховуючи вищенаведене, варто зазначити, що як вбачається із матеріалів справи позивач не зверталась із заявою про отримання виконавчого документу, а тому судом першої інстанції вірно зазначено, що звернення із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення суду є можливим та доцільним після того, як вжиті органом державної виконавчої служби заходи не призвели до виконання судового рішення.
Тобто, суд апеляційної інстанції, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що позивач не набув статусу стягувача, а тому звернення із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання судового рішення згідно із статтею 378 КАС України є не доцільним.
Положеннями ст.ст. 5, 245 КАС України визначено способи захисту порушеного права особи.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені судом.
При цьому, під встановленням способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.
Разом з цим, здійснення судом встановлення порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі № 281/1820/14-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при розгляді даної справи.
Зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що заявник просить встановити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття судового рішення.
При цьому, суд враховує, що відповідач не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по нарахованій пенсії позивачу, а лише вказує на те, що така виплата буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.
Колегія суддів зауважує, що не виплата заборгованості з пенсійних виплат, які нараховані на виконання рішення, але не виплачені з посиланням на те, що така виплата буде здійснена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету, не є обставиною, що вказує на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.
Відтак є вірним висновок суду першої інстанції, що встановивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання виплатити зазначену компенсацію на стягнення суми цих виплат, буде змінено рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Оскільки встановлення на підставі ст. 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання суб`єктів владних повноважень здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справах №№ 21-394а14, 21-475а14, та в постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 755/7078/16-а.
Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого ст. 378 КАС України.
При цьому, правомірність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає оцінці саме в порядку ст. 383 КАС України, відповідно до якої особа-позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі №140/13258/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 07 березня 2023 року