ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/255/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач)                   
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ер Сі Грейн"  на рішення господарського суду  Дніпропетровської області від 20.09.2022 (суддя Новікова Р.Г.)

у справі  №904/255/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” м. Одеса 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн” м. Підгородне
за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1. ОСОБА_1 м. Верхньодніпровськ 
2. Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" м. Київ 
про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 119 061,84 грн.

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” м. Одеса звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн” м. Підгородне з позовом про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 119061грн.84коп.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.09.2022  у справі №904/255/22 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” суму матеріальної шкоди в розмірі 119 061,84 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Ер Сі Грейн" звернулося з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати  рішення господарського суду  Дніпропетровської області від 20.09.2022  у справі №904/255/22 та прийняти  нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції  послався на  п.36.3 ст. 36  Закону України «Про обов`язкове  страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого зазначено, що  якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ”. При цьому суд першої інстанції не врахував, що зазначена норма закону стосується випадків, коли тягач та причіп застраховані у різних страховиків (тоді відшкодування сплачує страховик тягача). Зазначена норма регламентує лише питання, який саме страховик має здійснювати відшкодування у випадках, коли тягач і причіп застраховані у різних страховиків чи причіп незастрахований. Натомість суд першої інстанції необґрунтовано застосував цю норму закону і прийшов до помилкового висновку щодо відсутності у Страхової компанії обов`язку відшкодувати шкоду за обома страховими полісами. Відповідач сплатив позивачу страхові внески за двома страховими полісами №203100280 та №203100673, які наявні в матеріалах справи та якими застраховано  як тягач так і причепа. Отже АТ «Страхова Компанія «Країна»  взяла на себе зобов`язання щодо відшкодування цивільно-страхової відповідальності відповідача за обома транспортними засобами та відповідно зобов`язана здійснити відшкодування за обома страховими полісами. Окрім того апелянт зазначає, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Позивачем необґрунтовано, чому відшкодування  не має здійснюватися особою, що безпосередньо володіла  транспортним засобом  під час ДТП і не довів, на якій саме підставі  третя особа 1 ОСОБА_1 керував  транспортним засобом. 
Акціонерним товариством «СК «Країна» подано пояснення  у справі, згідно яких зазначає, що  не погоджується з доводами апелянта та звертає увагу, що після ДТП ТОВ «Автомагістраль-Південь» було подано до АТ «СК «Країна» заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування, згідно із якою, погодилося з розміром страхового відшкодування в сумі 130   000,00 грн., не наполягало  на проведенні експертизи та зобов`язалося після виплати страхового відшкодування не мати до АТ «СК «Країна»  будь-яких претензій.  Відповідач вдається до розширеного тлумачення норми п. 36.3 ст. 36 Закону, вкладаючи у нього зміст, який не закладався законодавцем. Так, здійснення страхового відшкодування за полісом, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є причеп, можливе за умови настання цивільно-правової відповідальності особи, яка допустила його самостійне, самовільне пересування, внаслідок яких було завдано шкоди третім особам, тобто без з`єднання із транспортним засобом, який виконує його переміщення (без тягача). Найяскравішим прикладом «спрацювання» цивільно-правової відповідальності за полісом щодо причепа є ситуації з неправильним або взагалі відсутнім зчепленням причепа на місці, під час стоянки. Також прикладом є ситуації, коли причеп перебував у з`єднанні з тягачем, однак раптово під час руху від`єднався та спричинив шкоди майну, життю чи здоров`ю третіх осіб. В усіх інших випадках, якщо обидва транспортні засоби, як-то тягач та причеп, перебувають у з`єднанні між собою, у випадку ДТП, страховий випадок відбувається саме за полісом, за яким застраховано цивільно-правову відповідальність тягача, оскільки саме він виконує функцію головного рушія в дорожньому русі. Зобов`язання АТ «СК «Країна» перед потерпілим - ТОВ «Автомагістраль-Південь» є виконаними у повному обсязі та відповідно до вимог спеціального Закону. Виплачена сума страхового відшкодування була погоджена з потерпілим у встановленому порядку, а її розмір є максимально можливим з огляду на страхову суму за шкоду, завдану майну третіх осіб – 130 000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 018877, складеного на ОСОБА_1 , його місцем роботи вказано ТОВ «Ер Сі Грейн». Страхувальником та власником обох забезпечених транспортних засобів є ТОВ «Ер Сі Грейн».
ТОВ «Автомагістраль-Південь» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що  рішення від 20.09.2022 прийнято Господарським судом Дніпропетровської області, з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи, правильним застосуванням норм матеріального права та з неухильним дотримання норм процесуального права. Представник Відповідача вдається до помилкового тлумачення норми п. 36.3 ст. 36 Закону, вкладаючи у неї зміст, який не закладався законодавцем.
Так, здійснення страхового відшкодування за полісом, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є причіп, можливе за умови настання цивільно правової відповідальності особи, яка допустила його самостійне, самовільне пересування, внаслідок яких було завдано шкоди третім особам, тобто без з`єднання із транспортним засобом, який виконує його переміщення (без тягача). Щодо доводів, що шкоду повинна відшкодувати особа, яка володіла транспортним засобом на момент  скоєння ДТП, то в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 018877, який було складено на ОСОБА_1 , винуватця ДТП, його місцем роботи вказано ТОВ «Ер Сі Грейн». Страхувальником та власником обох забезпечених транспортних засобів є ТОВ «Ер Сі Грейн». Відповідачем в суді першої інстанції не спростовано факту трудових відносин з ОСОБА_1 , та не надано до суду інших доказів, які б, відповідно до ч 1,2 ст. 1187 ЦК, могли б зобов`язати ТОВ «Автомагістраль-Південь», звернутися з позовом про стягнення матеріальної шкоди до водія транспортного засобу чи інших осіб. Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом між Акціонерним товариством “Страхова компанія “Країна” (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн” (страхувальник) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу №203100280 від 10.03.2021, яким було забезпечено транспортний засіб - автомобіль DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору з 14.03.2021 по 13.03.2022. Розмір суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн. Розмір франшизи – 0 грн.
Окрім того між Акціонерним товариством “Страхова компанія “Країна” (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн” (страхувальник) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу №203100673 від 10.03.2021, яким було забезпечено транспортний засіб - напівпричіп SCHMITZ GOTHA, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк дії договору з 14.03.2021 по 13.03.2022. Розмір суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн. Розмір франшизи – 0 грн.
19.09.2021 о 20год.40хв. на автомобільній дорозі М-04   189 км водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем ДАФ державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ GOTHA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на перешкоду у вигляді металевого відбійника, що підтверджується наданими в матеріали справи протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №018877 від 20.09.2021та  схемою місця ДТП.
Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2021 у справі №175/4115/21 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. 
ТОВ “Автомагістраль-Південь” є Генеральним підрядником за Договором №ПС-А-9 від 30.07.2020 на закупівлю послуг, підписаного Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” (виконавець), відповідно до пункту 1.1 якого виконавець  зобов`язався своїми силами виконати  поточний середній ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення М-04 Знам`янка – Луганськ – Ізварине (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк) на ділянці км 151 +930 - км 196 + 816 (45233142-6 ремонт доріг) в обумовлений договором термін, в передбачених технічними завданнями технічної документації обсягах. Протяжність – 44886метрів. Замовник зобов`язується прийняти закінчені послуги та оплатити вартість наданих послуг в міру надходження бюджетних асигнувань. 
На час здійснення ДТП  роботи передбачені умовами Договору №ПС-А-9 від 30.07.2020 не були здані Службі автомобільних доріг та станом на 19.09.2021 ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта покладався на ТОВ “Автомагістраль-Південь”.
Представником Акціонерного товариства “Страхова компанія “Країна” (аварійним комісаром Войтенком А.О.) 20.09.2021 та 26.09.2021 було здійснено виїзд на місце події, огляд місця події та складено акт від 26.09.2021, в якому зафіксовано пошкодження майна ТОВ “Автомагістраль-Південь” (бар`єрної огорожі розділової смуги).
Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь”  на адресу Акціонерного товариства “Страхова компанія “Країна” було надіслано повідомлення №23085/21 від 24.09.2021 про дорожньо-транспортну пригоду та заява на виплату страхового відшкодування №23088/21 від 24.09.2021.
Відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу №203100280 від 10.03.2021, яким було забезпечено транспортний засіб - автомобіль DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено розмір суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130   000,00 грн., розмір франшизи  0 грн.
Згідно заяви від 24.11.2021 вих № 27845/21 ТОВ “Автомагістраль-Південь” погодилось із розміром страхового відшкодування в сумі 130 000,00 грн., не наполягало на проведенні експертизи пошкодженого майна - металевого відбійника, вказувало про відсутність в майбутньому претензій до страхової компанії після виплати суми страхового відшкодування. 
Платіжним дорученням №514 від 17.01.2022 на підставі страхового акту №15/66026/3.2.29 від 17.01.2022 АТ “Страхова компанія “Країна” перерахувала ТОВ “Автомагістраль-Південь” страхове відшкодування в розмірі 130   000,00 грн. 
Позивачем в матеріали справи надано Довідку про вартість ремонтних робіт “Автомобільна дорога загального користування державного значення М-04 Знам`янка – Луганськ – Ізварине (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк) на ділянці км 151 +930 - км 196 + 816 (45233142-6 ремонт доріг) від 12.11.2021, згідно якої,  загальний розмір шкоди, заподіяної майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить  249   061,84 грн.
Окрім того на підтвердження вартості використаних матеріалів під час проведення ремонтних робіт пошкодженого майна, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем надано накладні про придбання матеріалів №765 від 23.09.2021, №880 від 13.10.2021, №881 від 13.10.2021.
Таким чином, з урахуванням сплаченої третьою особою 2  суми страхового відшкодування у розмірі 139   000,00 грн., невідшкодованою залишилась  сума у розмірі 119   061,84  грн.
ТОВ “Автомагістраль-Південь” звернулося з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн”, як власника джерела підвищеної небезпеки, за участі якого сталося ДТП та було пошкоджено майно позивача,  суму залишку невідшкодованої  страховою компанією  суми страхового відшкодування у розмірі 119   061,84  грн.
Відповідно до   статті 11 ЦК України   підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у   статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.
Відповідно до частини першої   статті 1166 ЦК України   майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до   статті 1194 ЦК України   особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За приписами частини другої   статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.
Згідно ч 1.   ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідачем не спростовано обставин, що водій ОСОБА_1 , винний у скоєнні 19.09.2021 ДТП, перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн”, не зазначено підстав та не надано доказів права володіння ОСОБА_1 автомобілем DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Право користування нерозривно пов`язано з правом володіння. Зазначені обставини  свідчать, що автомобіль DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився у сфері фактичного господарського впливу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Ер Сі Грейн” та не вибував з його  володіння.
Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 119   061,84 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги, що Акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" мало бути відшкодовано повну вартість відновлювальних робіт, оскільки відповідачем було укладено з третьою особою два договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу №203100280 та №203100673 від 10.03.2021, якими було забезпечено як транспортний засіб - автомобіль DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Так і  напівпричіп SCHMITZ GOTHA, реєстраційний номер НОМЕР_2 колегія зазначає наступне. 
Згідно з пунктом 22.1.   статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»   у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Відповідно до пункту 36.3.   Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.
Частиною першою   статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»   визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем. Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених   наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Відповідно до   пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.
Напівпричіп SCHMITZ GOTHA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є транспортним засобом без власного джерела енергії і здійснював рух за допомогою тягача, автомобіля DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував під керуванням винної у ДТП особи.
Таким чином враховуючи наведені положення закону, апеляційний суд зазначає,  що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності лише щодо тягача, оскільки вказані транспортні засоби перебували у з`єднанні між собою.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у  постанові від 18.12.2019 у справа № 569/13962/17, від 07.11.2018 у справі № 163/3008/17.
Щодо твердження апелянта, про покладення обов`язку з відшкодування заявленої до стягнення суми на винного у скоєнні ДТП водія, колегія зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення  серії ААБ №018877, посадовою особою, якою складено та підписано вказаний протокол, зазначено місце роботи водія транспортного засобу автомобіля DAF XF 460 FAR, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ер Сі Грейн». 
При цьому відповідачем не надано інших доказів права користування ОСОБА_1 автомобілем, що належить на праві власності ТОВ «Ер СІ Грейн», як не надано і доказів неправомірного заволодіння третьою особою 1 вказаним автомобілем. 
Статтею 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
З огляду на зазначене, колегією відхиляються доводи апеляційної скарги як необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Відповідно до частин третьої-четвертої   статті 13 ГПК України   кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до   статті 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі   статтею 77 вказаного кодексу   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до   статті 86 ГПК України   суд оцінює докази   за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.   Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.   Суд надає оцінку як зібраним у справі   доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись статтями   269,   275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ер Сі Грейн"  на рішення господарського суду  Дніпропетровської області від 20.09.2022 у справі  №904/255/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2022 у справі  №904/255/22  залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ер Сі Грейн".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                 А.Є.Чередко 

Суддя                                                                                 Л.А. Коваль