Справа № 358/1167/20                                                    Головуючий 1 інстанція- Тітов М.Б.
Провадження № 22-ц/824/1614/2023                               Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
02 лютого 2023 року                                                                         м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,
за участю секретаря              Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Миронівської міської ради Київської області на рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області (правонаступник Миронівська міська рада Київської області), Миронівської районної державної адміністрації Київської області в особі Відділу адміністративних послуг та державної реєстрації, Миронівської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної часткової власності,
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який надалі доповнив і мотивував тим, що у процесі реорганізації КСП «Надія», яке знаходилось в с.Іванівка Богуславського району Київської області, відбулося паювання майна даного КСП відповідно до Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України 14 березня 2001 року № 62, чинного на час проведення паювання. Він як колишній член КСП «Надія» брав участь у паюванні майна підприємства особисто та представляв групу інших членів КСП у кількості 353 особи, які вирішили об`єднати свої майнові паї і відповідно до суми розмірів їх майнових паїв претендували на виділення в натурі майна КСП на групу. 
27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення (протокол № 1 зборів)  про виділення групі власників у кількості 353 особи майна колишнього КСП в натурі на суму 1192761,57 грн. та затвердили Акт комісії з розпаювання колишнього КСП «Надія», за яким ОСОБА_1 , як уповноваженому групи 353 співвласників майна колишнього КСП, було виділено в натурі майно, серед якого: нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А (в акті - приміщення башні 1), свердловина А/св (в акті - скважина інвентаризаційний № 084, по паспорту - артезіанська свердловина № 103-72, свердловина, А/св) та водонапірна вежа 1 (в акті - башня, інвентаризаційний № 083), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Дане майно було передане ПОСП «Іванівське» та не ділилося в
                                                                        -  2  -
натурі між власниками майнових паїв, яким це майно виділялося на групу. У подальшому, протягом 2008-2018 років позивач за договорами купівлі-продажу викупив майнові паї колишнього КСП «Надія» у частини тих власників паїв, яким майно було виділено на групу в складі 353 осіб згідно з Актом, затвердженим 27 лютого 2003 року зборами власників майнових паїв колишнього КСП «Надія». Таким чином, вказане нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1 належало і дотепер належить на праві спільної часткової власності співвласникам майна колишнього КСП «Надія» - фізичним особам, в тому числі і позивачу.
Вказував, що 05 жовтня 2017 року державний реєстратор Литвиненко С.О. протиправно та безпідставно внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно - операторську, свердловину та водонапірну вежу за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області. Жодного правовстановлюючого документа на вказане майно або рішення сільської ради про віднесення майна до комунальної власності сільська рада державному реєстратору не надала. Підставою для здійснення реєстрації права власності була лише довідка Іванівської сільської ради № 02-23/500 від 03 жовтня 2017 року, підписана сільським головою, та містила відомості про те, що згідно розпорядження № 15 від 26 червня 2017 року та акту інвентаризації майна від 30 червня 2017 року водонапірна вежа та нежитлова будівля (операторська) на АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Іванівської сільської ради. Вважає, що ні дана довідка, ні розпорядження № 15 від 26 червня 2017 року і акт інвентаризації майна від 30 червня 2017 року не є правовстановлюючими документами, не встановлюють і не підтверджують наявності будь-яких законних правових підстав виникнення у сільської ради права комунальної власності на спірне майно, а тому державний реєстратор грубо порушила приписи ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і здійснила реєстрацію права власності без належних правових підстав тасупереч ч.1 ст.26 цього Закону внесла запис про реєстрацію права власності 05 жовтня 2017 року, тобто за 5 днів до прийняття 10 жовтня 2017 року рішення про реєстрацію прав. Окрім того, що згідно приписів ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, але ні він, ні інші співвласники майна не передавали спірне майно Іванівській сільській раді у комунальну власність. 
Посилався, що державна реєстрація права власності на спірне майно за сільською радою порушує його право власності на майно, яке належить йому на праві спільної часткової власності, та значно зменшує обсяг майна, яке було виділене групі співвласників майна КСП «Надія», внаслідок чого усі співвласники, в тому числі й позивач, позбавляються права одержати спірне майно в індивідуальну власність у натурі в порядку виділу, користуватися ним, розпоряджатися. У зв`язку з наведеним після збільшення позовних вимог просив визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, про яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1374527232206), та визнати за ним право спільної часткової власності на нежитлову будівлю (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року замінено відповідача Іванівську сільську раду на її правонаступника Миронівську міську раду Обухівського району Київської області та залучено міську раду у якості співвідповідача.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року
                                                                        -  3  -
позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію права власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, про яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1374527232206). Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на нежитлову будівлю (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із рішенням, відповідач Миронівська міська рада Обухівського району Київської областіподала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга мотивована наступним:
- в порушення норм процесуального права суд не відобразив у рішенні обставини та заперечення, зазначені відповідачем у відзивах на позов та на заяву про збільшення позовних вимог, як і взагалі не вказав про заміну відповідача Іванівської сільської ради на її правонаступника Миронівську міську рада, не дав оцінки тому факту, що позивачем не визначено зміст вимог до кожного відповідача;
- суд не визначив коло відповідачів та не врахував, що предмет позову стосується інших співвласників майна КСП, яких не залучено до розгляду справи, а розгляд справи без них не відповідає завданню судочинства;
- суд не відреагував на заяву відповідача про зловживання позивачем своїми правами шляхом подання аналогічних позовів, зокрема до господарського суду, що суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини;
- суд не врахував предмет спору та не з`ясував питання наявності у позивача права на спірне нерухоме майно, як і не вказав норму на підставі якої таке праов виникло;
- визнаючи право власності за позивачем на спірне нерухоме майно суд помилково взяв до уваги протокол № 1 від 27 лютого 2003 року, який не містить жодної ідентифікації нерухомого майна, яке є предметом спору, у протоколі відсутні відомості про виділення майна групі власників із 353 осіб, не врахував відсутність кворуму на зборах пайовиків;
 - суд не звернув уваги, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на конкретне майно в рахунок майнового паю члена КСП без попереднього вирішення даного питання зборами співвласників є передчасним, а суд своїм рішенням не може підміняти збори;
- суд не зазначив на підставі яких доказів він встанови факт виділення майна 353 пайовикам та яким саме на зборах від 27 лютого 2003 року, які докази, що майнові паї викуплені позивачем саме у цих пайовиків і яких саме;
- суд не врахував відсутність доказів про зверенння позивача до зборів співвласників майнових паїв із заявою про виділення зі структури пайового фонду колишнього КСП «Надія» придбаного ним у 2008-2019 роках майнового паю;
- суд не врахував обставини, встановлені рішеннями господарських судів в межах розгляду справи № 911/2180/18 за аналогічним позовом ПОСП «Іванівське», керівником якого є позивач;
- суд не врахував положення Поряку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерство аграрної політики України № 62 від 14 березня 2001 року та Типове положення
                                                                        -  4  -
про комісію з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого постановою КМ України № 177 від 28 лютого 2001 року, відповідно до яких саме комісія має вновити пропозиції загальним зборам про виділення групі осіб, які є власниками паїв, індивідуально визначене майно, а загальні збори їх розглядають та затверджують, чого в даній справі не встановлено;
- суд не врахував, що спірне майно є соціальною інфпаструктурою і забезпечує потребу у воді мешканців кількох багатоповерхових будинків на АДРЕСА_1 , а тому відповідно до положень ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та постанови КМ України № 1253 від 13 серпня 2003 року, де визначенощо є об`єктом соціальної інфпаструктури (інженерні будівлі і споруди, призначені для обслуговування об`єктів соціальної інфраструктури (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди,обладнання тощо) воно безумовно підлягає безоплатні передачі до комунальної власності;
- суд не врахував, що право власності за сільською радою зареєстровано правомірно на підставі відповідного рішення свльської ради;
- суд безпідставно не застосував до позовних вимог позовну давність.
Позивач ОСОБА_1 в особі адвоката Нагорного О.В. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги Миронівської міської ради є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача Миронівської міської ради Лях В.М.подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати оскаржуване рішення Богуславського районного суду Київської області як незаконне. 
Представник позивача  ОСОБА_1 адвокат Нагорний О.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими на їх офіційні електронні адреси судовими повістками та повідомленнями про їх довтавлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2003 року збори власників
                                                                        -  5  -
майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення (протокол № 1 зборів) про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - ОСОБА_1 ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761,57 грн. та затвердили Акт складений комісією з розпаювання колишнього КСП «Надія». 
Згідно Акту передачі майна колишнього КСП «Надія» власнику ОСОБА_1 (як уповноваженому групи 353 співвласників майна колишнього КСП) було виділено в натурі майно, серед якого зокрема: нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А (в Акті - приміщення башні 1), свердловина А/св (в Акті - скважина інвентаризаційний № 084, по паспорту - артезіанська свердловина № 103-72, свердловина, А/св) та водонапірна вежа 1 (в Акті - башня, інвентаризаційний № 083), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Північним апеляційним господарським судом у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 911/2180/18 встановлено, «що наявний в матеріалах справи Акт свідчить про передачу саме ОСОБА_1 башні рожкової (кількість 1, інвентарний номер 082), водонапірної башні (кількість 1, інвентарний номер 0022), приміщення башні 1 (кількість 1), башні (кількість 1, інвентарний номер 083), свердловини (кількість 1, інвентарний номер 084), складений комісією по розпаюванню основних і оборотних засобів колишнього КСП «Надія» у складі: голова комісії - ОСОБА_2 , члени комісії - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ».
У подальшому ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу купив належні із числа 353 співвласників майна колишнього КСП «Надія» цим особам паї, внаслідок чого йому, ОСОБА_1 , сільська рада видала свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати), а саме:
- свідоцтво серії НОМЕР_1 від 09.12.2008 р. на майновий пай у частці 16561 грн., (майнові паї, куплені в ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 );
-свідоцтво серії НОМЕР_2 від 21.01.2009 р. на майновий пай у частці 18140 грн., (майнові паї, куплені в ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 );
-свідоцтво серії НОМЕР_3 від 26.03.2010 р. на майновий пай у частці 63868,19 грн., що становить 2,53% (майнові паї, куплені в ОСОБА_19 - спадкоємець ОСОБА_20 , ОСОБА_21 - спадкоємець ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_23 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 );
-свідоцтво серії НОМЕР_4 від 25.10.2010 р. на майновий пай у частий 24572 грн., що становить 0,97 % (майнові паї, куплені у ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 );
-свідоцтво серії НОМЕР_5 від 25.02.2011 р. на майновий пай у частці 81141 грн., що становить 3,21 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 правонаступник 

ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 правонаступник ОСОБА_59 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 спадкоємець ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_65 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , власники - ОСОБА_74 та ОСОБА_75 правонаступник 50% ОСОБА_76 , ОСОБА_77 правонаступник ОСОБА_78 , власники - ОСОБА_74 та ОСОБА_75 правонаступник 50% ОСОБА_79 );
-свідоцтво серії НОМЕР_6 від 30.11.2011 р. на майновий пай у частці 133570 грн., що становить 5,28 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_80 - правонаступник ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 власник ОСОБА_85 та ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 власник ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 правонаступник ОСОБА_111 , ОСОБА_112 правонаступник ОСОБА_113 , ОСОБА_114 правонаступник ОСОБА_115 );
-свідоцтво серії НОМЕР_7 та НОМЕР_8 від 29.05.2012 р. на майновий пай у частці 25689 грн., що становить 1,02 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 правонаступник ОСОБА_121 50%, ОСОБА_120 правонаступник ОСОБА_122 50%, ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 - правонаступник ОСОБА_131 );
-свідоцтво серії НОМЕР_9 від 03.08.2012 р. на майновий пай у частці 29171 грн., що становить 1,15 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 - правонаступник ОСОБА_138 , ОСОБА_139 - правонаступник ОСОБА_140 );
-свідоцтво серії НОМЕР_10 від 22.10.2014 р. на майновий пай у частці 22223 грн., що становить 0,87 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_141 , ОСОБА_142 - правонаступник ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 - правонаступник ОСОБА_147 );
-свідоцтво серії НОМЕР_11 від 03.04.2015 р. на майновий пай у частці 57 552 грн., що становить 2,27 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 ; ОСОБА_159 , ОСОБА_160 );
                                                                        -  7  -
-свідоцтво серії НОМЕР_12 від 02.09.2015 р. на майновий пай у частці 42 619 грн., що становить 1,51 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 правонаступник - ОСОБА_164 , ОСОБА_130 правонаступник - ОСОБА_131 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 правонаступник - ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 ).
Окрім того, судом встановлено, що за договорами купівлі-продажу від 13 липня 2017 року, 15 травня 2018 року, 01 червня 2018 року та 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 купив такі майнові паї: у ОСОБА_174 (частка вартістю 1068 грн., що становить 0,04 %); у ОСОБА_175 власник ОСОБА_176 (частка вартістю 1203 грн., що становить 0,05 %); у ОСОБА_177 (частка вартістю 5622 грн., що становить 0,22 %); у ОСОБА_178 (частка вартістю 9050 грн., що становить 0,36%); у ОСОБА_179 (частка вартістю 6532 грн., що становить 0,26 %); у ОСОБА_180 (частка вартістю 6165 грн., становить 0,24%).
Згідно пояснень позивача копії указаних договорів із майновими сертифікатами продавців були подані Іванівській сільській раді, але сільська рада в порушення п. п. 13, 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМ України № 177 від 28 лютого 2001 року, не видає йому нове відповідне свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).
Також, судом встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року задоволено позов ОСОБА_181 та інших і вирішено: визнати незаконним рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Надія» с. Іванівка Богуславського району Київської області від 28 грудня 2001 року в частині включення до переліку майна пайового фонду житлових квартир в будинках АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1  передати до комунальної власності Іванівської сільської ради квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 разом з мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерними будівлями і спорудами, призначеними для обслуговування житлових будинків; зобов`язано ПОСП «Іванівське» і комісію з розпаювання основних та оборотних засобів колишнього КСП «Надія» передати до комунальної власності Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області квартири №, АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_18 , квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 разом з мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерними будівлями і спорудами, призначеними для обслуговування житлових будинків. 07 травня 2009 року вказане рішення Богуславського районного суду Київської області набрало законної сили.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року роз`яснено рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року № 2-19/09 в частині передачі до комунальної власності Іванівської сільської ради мереж електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерних будівель і споруд, призначених для обслуговування житлових будинків АДРЕСА_21 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , а саме згідно досліджених по справі доказів підлягали до передачі водопровід з сантехнічною мережею біля багатоповерхових будинків АДРЕСА_21 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої
                                                                        -  8  -
висновки підставністю та доведеністю позовних вимог і керувався наступним:
-спірне майно - нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з лютого 2003 року перебуває в спільній частковій власності групи співвласників майна колишнього КСП «Надія», у тому числі позивача ОСОБА_1 , який набув право спільної часткової власності у цьому майні як індивідуально за рахунок свого майнового паю та внаслідок викупу майнових паїв інших співвласників;
-Оскільки збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення 27 лютого 2003 року, то за таких обставин, спірне майно не може вважатися тим, яке передається до комунальної власності безоплатно відповідно до п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», так як дана норма набрала чинності лише 12 березня 2003 року;
- Крім того, суд звертає увагу на те, що ні Іванівською сільською радою, ні іншим суб`єктом не оскаржувалось рішення про розпаювання майна КСП «Надія» (протокол №1 від 27.02.2003 року), а саме щодо виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - ОСОБА_1 ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп;
- рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року не вирішувалось питання про передачу до Іванівської сільської ради спірного майна - нежитлової будівлі (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- відсутні передбачені законом підстави набуття права комунальної власності на спірне майно, оскільки: ні держава, ні будь-який інший суб`єкт права власності в тому числі співвласники майна пайового фонду колишнього КСП «Надія, не передавали це майно сільській раді в порядку, визначеному законом;
- спірне майно не належить до об`єктів соціальної інфраструктури і не було передано на баланс сільської ради безоплатно, а було розпайоване в 2003 році та передане у спільну часткову власність 353 фізичним особам - колишнім членам КСП «Надія»;
- реєстрація права власності за сільською радою здійснена з порушенням закону, бо довідка сільської ради, розпорядження та акт інвентаризація майна не є правовстановлюючими документами, а державний реєстратор вчинила запис про праов власнсоті 05 жовтня 2017 року, при тому, що рішення про державну реєстрацію прийнято нею 10 жовтня 2017 року - тобто вже після того, як було вчинено запис про право власності;
- строк позовної давності позивачем не пропущено.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.
Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку про те, що спірне майно перебуває у спільній частковій власності групи співвласників майна колишнього КСП «Надія», у тому числі позивача ОСОБА_1 , який набув право спільної часткової власності у цьому майні як індивідуально за рахунок свого майнового паю та внаслідок викупу майнових паїв інших співвласників.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
По-перше, висновки суду є суперечливими та непослідовними, оскільки, пославшись, що майно перебуває в спільній частковій власності групи співвласників майна колишнього КСП «Надія», а позивачє одним із співвласників, яким майно передано у спільну часткову власність, а тому визнанням за ОСОБА_1 , права власності без зазначення частки
                                                                        -  9  -
та хто конкретно є співвласником майна свідчить про необгрунтованість судового рішення.
По-друге, посилання суду першої інстанції на наявність у ОСОБА_1 , права спільної власності на спірне майно, оскільки позивач, як співвласник раніше виділеного в натурі майна, придбав у решти співвласників майно, що підтверджується договором, суд не врахував, що зазначені особи, в тому числі і ОСОБА_1 , після 27 лютого 2003 рокуне здійснили оформлення свого права власності на спірне майно у встановленому законом порядку, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
По-третє, висновки суду про наявність у позивача суб`єктивного права власності на спірне майно з огляду на придбання ним у решти громадян-співвласників майнових паїв на загальну суму 353981 грн., що підтверджується свідоцтвами на майнові паї у відповідних частках, договорами купівлі-продажу майнових паїв та актами прийому-передачі майнового паю, не грунтуються на вимогах нормативних актів, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.
Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» з метою забезпеченя захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки зобов`язано відповідні органи влади розробити та здійснити протягом року комплекс організаційних заходів, в тому числі щодо: забезпечення вільного здійснення права власності на паї (передачі в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, спадкування); виділення в натурі власникам паїв (групі осіб чи окремим особам), індивідуально вихначених об`єктів із складу майна реорганізованих КСП чи їх правонаступників.
Постановою КМ України № 177 від 28 лютого 2001 року «Про врегулювання питань щодо забезпечення майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» серед іншого затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів КСП та їх документального посвідчення. Відповідно до п.п.13-14 вказаного Порядку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) майновий пай члена КСП документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай згідно з додатком. У разі набуття у власність  майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування, купівлі-продажу, а також спадкування видається нове свідоцтво, для отримання якого до відповідної ради подаються посвідчені в установленому законом порядку копія відповідної цивільно-правової угоди, попереднє свідоцтво про право власнсоіт на майновийй пай члена КСП. Після отримання документів рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай.
На виконання зазначених указу і постанови міністерство аграрної політики України наказом від 14 березня 2001 року № 62 затвердило Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, відповідно до  п.9 якого (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виділення зі складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі зборів співвласників. 
Абзацами 4-6 п.15 цього Порядку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при виділенні майна у натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном, співвласники передають підприємству-правонаступнику (користувачу) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі. Підприємство-правонаступник одночасно із підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у свідоцтвах цієї групи
                                                                        -  10  -
співвласників, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, можуть бути підставою для оформлення співвласниками прав власності на зазначене майно в установленому порядку.
Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що наявність у особи свідоцтва про право власності на майновий пай (сукупну вартість викуплених майнових паїв) свідчить про наявність у цієї особи виключно права на виділ в натурі майна зі складу пайового фонду КСП у розмірі вартості паю за рішенням зборів із дотриманням процедури, встановленої п.15 Порядоку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (наказ Мінагрополітики України № 62 від 14 березня 2001 року).
Дане свідоцтво не є доказом виникнення у власника паю права власності на конкретне рухоме чи нерухоме майно, яке входить до складу пайового фонду.
При цьому судом незаперечно встановлено, що після придбання ОСОБА_1 у інших співвласників майнових паїв, виділ саме йому в натурі майна на вказану суму зі складу пайового фонду КСП «Надія» за рішенням зборів співвласників не проводився.
Висновки суду про те, що перехід права власності від колишнього КСП, чи підприємства-правонаступника до групи співвласників відбувається в момент передачі майна та оформлення акта приймання-передачі майна і не потребує інших документів необгрунтовані.
Як вище вказувалося ОСОБА_1 не виділялося за рішенням загальних зборів співвласників в натурі майна, яке б відповідало сукупному розміру його майнового паю.
Це ж стосується посилань суду у рішенні на виникнення у позивача права власності на спірне майно внаслідок послідовних фактів, які відбулися, а саме: прийняття рішення загальними зборами співвласників майна реорганізованого КСП «Надія» про виділення зі складу пайового фонду майна індивідуальній групі майна та послідуючої його передачі за актом, а викуп позивачем у співласників їх майнових паїв свідчить про виникнення у нього права власності на це майно безпідставні.
Такі доводи суперечать наведеним вище нормативним документам, зокрема постанові КМ України № 177 від 28 лютого 2001 року «Про врегулювання питань щодо забезпечення майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженому наказом Мінагрополітики України № 62 від від 14 березня 2001 року та листу Мінагрополітики України № 37- 25- 11/3923 від 05 траня 2001 року «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)», згідно яких при виділенні з пайового фонду КСП в натурі майна групі співвласників на свідоцтві кожного співвласника робиться відмітка про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою, а саме свідоцтво вилучається, оскільки особа вже скористалася своїм правом на виділ майна.
Отже, після виділення в натурі майна групі співвласників у кількості 353 осіб, останні взагалі не мали права проводити відчуження цього майна позивачу, а наявні у них свідоцтва про право власності на майновий пай в КСП мали бути вилучені у них із відповідними відмітками за підписом посадової особи та прикладенням печатки.
При цьому посилання суду на те, що позивач придбав у співвласників конкретне майно, а не майнові паї не грунтуються на матеріалах справи, та спростовуються договорами купівлі-продажу майнових паїв, за якими позивач придбав у співвласників саме майнові паї, а не конкретне рухоме чи нерухоме майно.
                                                            -  11  -
Окрім того, висновки суду про те, що відсутні передбачені законом підстави набуття права комунальної власності на спірне майно відповідно до п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», так як дана норма набрала чинності лише 12 березня 2003 року, а також про те, що спірне майно не належить до об`єктів соціальної інфраструктури і не було передано на баланс сільської ради безоплатно, а було розпайоване в 2003 році та передане у спільну часткову власність 353 фізичним особам - колишнім членам КСП «Надія» безпідставні та не грунтуються на законі.
По-переше спірне майно є соціальною інфпаструктурою і забезпечує потребу у воді мешканців кількох багатоповерхових будинкув на АДРЕСА_1 , а відтак безумовно підлягає безоплатні передачі до комунальної власності. 
Вказані обставини встановлені судовими рішенням господарських судів у справі № 911/2180/18 за аналогічним позовом ПОСП «Іванівське» до Іванівської сільської ради про визнання права власності на це ж майно, де суди встановили, що нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктами соціальної інфраструктури, які забезпечують потреби у воді мешканців багатоповерхових будинків по АДРЕСА_22 , та інших джерел водопостачання даних будинків не існує, а тому відповідно до положень ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та постанови КМ України № 1253 від 13 серпня 2003 року, які визначають, що саме є об`єктом соціальної інфпаструктури (інженерні будівлі і споруди, призначені для обслуговування об`єктів соціадльної інфраструктури (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди,обладнання тощо) воно мало передатися до комунальної власності.
Апеляційний суд звертає увагу, що, відмовляючи у позові у вказаній справі № 911/2180/18 господарський суд вказав, що позивач як правонаступник КСП «Надія» в частині спірного майна, яке на його думку правомірно перейшло до нього на підставі актів передачі від 27 лютого 2003 року, зобов`язаний був знати і повинен був передбачити приналежність такого майна до об`єктів соціальної сфери, які відповідно до норм чинного законодавства підлягають безоплатній передачі до комунальної власності, а отже, і про незаконність володіння і користування таким майном, що виключає добросовісність володіння спірним майном з боку позивача.
Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому посилання суду у рішенні на неможливість застосування положень ч.8 ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», оскільки збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення 27 лютого 2003 року, а п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», абрала чинності лише 12 березня 2003 року помилкові та недоречні.
Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» покладено на Міністерство аграрної політики, раду міністрів АРК Крим та обласні районні державні адміністрації забезпечення управління об`єктами права державної власності, що перебували в користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, а також збереження і використання за призначенням до передачі у комунальну власність об`єктів соціальної інфраструктури, які належали зазначеним підприємствам.
Відповідно до п.17 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 62 від 14 березня 2001 року, зареєстрованого у МЮ України № 305/5496 від 04 квітня 2001 року підприємство-правонаступник здійснює заходи щодо
                                                                        -  12  -
передачі майна соціальної інфраструктури на баланс органів місцевого самоврядуавння.
Отже нормативними актами ще із 2001 року встановлено, що об`єкти соціальної інфраструктури передаються на баланс органів місцевого самоврядуавння і розпаюванню не підлягають.
Внесення змін до ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та прийняття постанови КМ України № 1253 від 13 серпня 2003 року, де визначенощо є об`єктом соціальної інфпаструктури (інженерні будівлі і споруди, призначені для обслуговування об`єктів соціадльної інфраструктури (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди,обладнання тощо) воно мало передатися до комунальної власності лише деталізувало процедуру такої передачі, а не встановило її, як помилково вважав суд.
Посилання суду на те, що - реєстрація права власності за сільською радою здійснена з порушенням закону, бо довідка сільської ради, розпорядження та акт інвентаризація майна не є правовстановлюючими документами, не є безумовною підставою для скасування реєстрації, оскільки позивач в першу чергу має довести наявність свого права власності чи іншого речового права на спірне майно і як наслідок факт порушення його права, що повністю кореспондується із приписами ч.1,3 ст.4 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Як вище вказувалося суб`єктивне право у позивача на спірне майно відсутнє, оскільки дане майно належить до об`єктів соціальної інфраструктури, яке має передаватися на баланс органів місцевого самоврядуавння і розпаюванню не підлягає.
Щодо висновків суду про те, що державний реєстратор вчинила запис про право власност 05 жовтня 2017 року, при тому, що рішення про державну реєстрацію прийнято нею 10 жовтня 2017 року - тобто вже після того, як було вчинено запис про право власності безпідставні.
Такі доводи суперечать положенням ч.13 ст.18 вказаного Закону, згідно якої датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав, а не дата прийняття рішення, як помилково вважає скаржник.
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не
                                                                        -  13  -
підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що спірне майно у вигляді нежитлової будівлі (операторська), А, свердловини, А/св та водонапірної вежі, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктами соціальної інфраструктури, які забезпечують потреби у воді мешканців багатоповерхових будинків по АДРЕСА_22 , та інших джерел водопостачання даних будинків не існує.
Вказане майно відповідно до положень Укау Президента України від 29 січня 2001 року № 62, Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 62 від 14 березня 2001 року, зареєстрованого у МЮ України № 305/5496 від 04 квітня 2001 року, ст.31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та постанови КМ України № 1253 від 13 серпня 2003 рокуне підлягає розпаюванню і не може належати членам КСП на праві власності і підлягає передачі до комунальної власності, що виключає можливість визнання за позивачем права власнсоті на дане майно.
Як наслідок з огляду на відсутність порушення прав позивача його позов не підлягає до задоволення. 
Відмовляючи в позові в цій частині колегія суддів враховує обставини, встановлені рішеннями господарських судів та рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року.
Даючи оцінку доводам сторін, викладеним у апеляційній скарзі та письмових поясненнях, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на позивача витрати відповідача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Миронівської міської ради Київської області задоволити.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області, Миронівської районної державної адміністрації Київської області в особі Відділу адміністративних послуг та державної реєстрації, Миронівської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної часткової власності.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миронівської міської
 
                                                                        -  14  -
ради Обухівського району Київської області сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261,21 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий 

Судді: