ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

10 березня 2023 року
м. Харків

справа № 953/16494/21
провадження № 22-ц/818/403/23

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут»,
треті особи: Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім.. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», треті особи - Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім.. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року, ухвалене суддею Губською Я.В., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», треті особи - Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім.. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення.

В обгрунтування позову зазначає, що вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 по кримінальній справі №953/10938/21 від 10 червня 2021 року визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850грн. Вона є потерпілою по вказаному кримінальному провадженню. Вважає, що діями ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду. Зазначає, що тілесні ушкодження ОСОБА_2 їй були спричинено під час виконання останнім своїх трудових обов`язків, що підтверджується копією вироку суду від 10 червня 2021 року та матеріалами кримінальної справи. Так, відповідно до вироку суду по кримінальній справі №953/10938/21 ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_1 . В ході конфлікту ОСОБА_2 , діючи з раптово виниклим умислом та протиправно направленим на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, умисно підібрав правою рукою з землі шматок металевого профілю, який в подальшому кинув в голову потерпілій ОСОБА_1 . Причиною конфлікту були дії ОСОБА_2 , пов`язані з виконанням ним своїх трудових обов`язків, а саме покосом зеленої трави біля її будинку. ОСОБА_2 косив бензокосилкою траву на ділянці, де трава практично була відсутня, чим пошкоджував газон, або висота трави становила до 10 см, що є порушенням Правил благоустрою м. Харкова. Вона відреагувала на поведінку ОСОБА_2 , бо намагається приймати участь у збереженні зелених насаджень міста, опікується тваринами та рукокрилими, навідує Центр реабілітації рукокрилих, займається також у зв`язку з цим волонтерською діяльністю. ОСОБА_2 під час розгляду кримінальної справи повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, фактичні обставини справи, в тому числі нанесення тілесних ушкоджень під час виконання трудових обов`язків, не оспорював. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 їй відповідно до висновку судово- медичної експертизи №09-816/2021 від 02 червня 2021 року судово-медичного експерта ХОБСМЕ було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на голові, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`ю.
Вважає, що діями ОСОБА_2 їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у перенесеному стресі, моральних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодження здоров`я та спричинення тілесних ушкоджень, фізичного та морального болю.
Так, на час спричинення тілесних ушкоджень вона вже знаходилася у тяжкому моральному стані, бо ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказану втрату дуже складно переживала і навіть вимушена була звертатися до психотерапевта. Після нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень її моральний стан погіршився і вона знову навідала психотерапевта, бо до моральних страждань ще додався фізичний біль. Факт звернення до психотерапевта підтверджується консультативним висновком психотерапевта ТОВ «Доктор Алекс» від 26 березня 2021 року, від 07 травня 2021 року. В результаті отриманих тілесних ушкоджень змінився її та її з чоловіком родини спосіб життя, бо вона деякий період часу не могла навідувати звичні місця та вести звичний спосіб життя, бо вимушена була відновлювати свій фізичний стан, було втрачено душевний спокій. Також, вона вимушена була постійно знаходитися у стані психічного напруження, як жінка переживала зміни у своєму зовнішньому вигляді, бо їй поголили частину волосся та заклеїли на голові рану.
Між тим, оскільки ОСОБА_2 є співробітником вказаного учбового закладу, працює на посаді різноробочого в студмістечку НАУ ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», відповідальність за цю шкоду несе саме відповідач, як роботодавець.

З урахування викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року позов  ОСОБА_1 – залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в особі свого представника  ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги матеріали кримінального провадження, а саме протокол допиту підозрюваного ОСОБА_2 від 04 червня 2021 року, де останній зазначив, що під час події, яка мала місце 07 травня 2021 року о 08год 30хв. він виконував поставлене йому трудове завдання щодо скошування трави на території студмістечка. 
Звертає увагу на те, що косіння трави ОСОБА_2 у робочий час здійснювалося регулярно, останнім виконувалася робота, яка була доручена йому його безпосереднім керівником.
При цьому зазначає, що хоча ОСОБА_2 і працював на посаді слюсара-сантехніка, проте із наданої представником відповідача робочої інструкції слюсаря-сантехніка не вбачається вичерпного переліку обов`язків ОСОБА_2 .
Оскільки ОСОБА_2 є співробітником вказаного учбового закладу, працює на посаді різноробочого в студмістечку НАУ ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», відповідальність за цю шкоду несе саме відповідач, як роботодавець.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що 07 травня 2021 року їй було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_2 саме при виконанні останнім трудових обов`язків, і внаслідок цього їй завдано моральні страждання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави. Дійсно, потерпілою по даній справі була позивач ОСОБА_1 .

Згідно встановлених обставин, що визнані судом під час розгляду кримінальної справи та постановлення вироку, 07 травня 2021 року близько о 11 годині 20 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу будинка АДРЕСА_1 , в нього на ґрунті особистих неприязних стосунків виник словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_1 . В ході конфлікту ОСОБА_2 , діючи з раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, умисно підібрав правою рукою з землі шматок металевого профілю, який в подальшому кинув по голові потерпілій ОСОБА_1 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-816/2021 від 02 червня 2021 року судово-медичного експерта ХОБСМЕ у потерпілої ОСОБА_1 , мали місце тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на голові. За ступенем тяжкості забиті рани належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 день), і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

У позовній заяві  ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000 грн., з посиланням на те, що тілесні ушкодження ОСОБА_2 їй спричинено під час виконання ним своїх трудових обов`язків у відповідача, що підтверджується копією вироку суду від 10 червня 2021 року та матеріалами кримінальної справи.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ними своїх трудових обов`язків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №395/223/21 зазначено, що: «Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
З аналізу глави 82 ЦК України видно, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування».

Тобто шкода, завдана працівником при виконанні останнім трудових обов`язків відшкодовується роботодавцем, а не безпосередньо такою особою (працівником).

При цьому, у разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену працівником. Він повинен сам відшкодувати шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (ст.1166 ЦК України).

Причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто позивач зобов`язаний довести не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №654/4218/15-ц.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 станом на 07 травня 2021 року працював у Студентському містечку Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», яке структурним підрозділом Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», на посаді слюсаря-сантехніка.

Як вбачається з робочої інструкції ОСОБА_2 він був слюсарем-сантехником, до його трудових обов`язків згідно даної інструкції не входило скошування газонокосаркою трави.

Що стосується доводів апелянта про те, що із наданої представником відповідача робочої інструкції слюсаря-сантехніка не вбачається вичерпного переліку обов`язків ОСОБА_2 ; останній отримував завдання на скошення трави 07 травня 2021 року від свого безпосереднього керівник, то будь-яких належних та допустимих доказів того, що  ОСОБА_2 отримував відповідні доручення від керівництва на виконання таких дій позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги матеріали кримінального провадження, а саме протокол допиту підозрюваного ОСОБА_2 від 04 червня 2021 року, де останній зазначив, що під час події, яка мала місце 07 травня 2021 року о 08год 30хв. він виконував поставлене йому трудове завдання щодо скошування трави на території студмістечка – є безпідставними.

В матеріалах справи міститься вказаний протокол допиту ОСОБА_2 , який дійсно зазначав, що 07 травня він виконував поставлене йому трудове завдання щодо скошування трави на території студмістечка.

Кримінальна справа за № 953/10938/21 була досліджена судом першої інстанції під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 .

Між тим із обставин, встановлених судом, із змісту вироку Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року вбачається, що конфлікт між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник на грунті особистих неприязних стосунків, отже, конфлікт не можна вважати таким, що носить виробничий характер.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_3 , – залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2023 року.

Головуючий –                                                                 Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        О.В. Маміна

                                                                               О.Ю. Тичкова