П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2846/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
25 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Лунь Т. С., 
представників відповідача - Бутковського Р.О., Юрова В.А.           

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу та стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_2 топогеодезичного центру (з основної діяльності) від 30 червня 2022 року №83 "Про результати службового розслідування за фактом невибуття у відрядження";
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суму моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн з урахуванням коефіцієнту інфляції обчисленого на день винесення судового рішення.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував пункт 3 наказу начальника НОМЕР_2 топогеодезичного центру (з основної діяльності) від 30 червня 2022 року №83 "Про результати службового розслідування за фактом не вибуття у відрядження" щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення "сувора догана".
В задоволенні іншої частини позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов залишити без розгляду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.
Так, на переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов хибної думки про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки останньою не доведено обставин, які дійсно перешкоджали їй звернутись до суду в строки, встановлені ч. 5 ст. 122 КАС України.
В судовому засіданні представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.
Позивач на визначену дату до суду не з`явилась, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване тим, що командиром Військової частини НОМЕР_1 їй було відмовлено у відрядженні до Сьомого апеляційного адміністративного суду для прийняття участі у судовому засіданні у даній справі. 
Судова колегія, надавши оцінку доводам позивача та вислухавши думку представників відповідача, які відзначили про можливість розгляду справи за даної явки сторін, дійшла висновку про недоведеність позивачем поважності причин, які завадили їй бути присутньою в даному судовому засіданні та відповідно про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання про відкладення розгляду справи.
Таким чином, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за даної явки сторін.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини справи.
20 травня 2022 року тимчасово виконуючий обов`язки заступника начальника 161 топогеодезичного центру-начальник планово-виробничої частини підполковник ОСОБА_2 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив призначити службове розслідування у зв`язку з не вибуттям у відрядження старшого редактора картографічного відділу старшого лейтенанта ОСОБА_3 
27 травня 2022 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_4 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із відповідним поданням щодо можливих неправомірних дій командування військової частини, зокрема щодо ігнорування скарг ОСОБА_3 на стан її здоров`я, а також можливого незаконного її утримання у розташуванні військової частини під час амбулаторного лікування.
За вказаним фактом ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено перевірку, в ході якої встановлено, що з метою виконання бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14 травня 2022 року №343/1099/дск, начальником картографічного відділу підполковником ОСОБА_1 на ім`я командування Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 топогеодезичний центр) надано рапорт за вих. 509 від 16 травня 2022 року з проханням надати дозвіл відрядити старшого редактора картографічного відділу старшого лейтенанта ОСОБА_3 для виконання бойового розпорядження.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №56 від 17 травня 2022 року сформовано зведену картографічну групу у складі 5 військовослужбовців, у тому числі старшого лейтенанта ОСОБА_3 .
В подальшому, 17 травня 2022 року ОСОБА_3 надано начальнику картографічного відділу ОСОБА_1 рапорт з клопотанням не відряджати її для виконання завдань за призначення у зв`язку із станом здоров`я.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №129 від 19 травня 2022 року старший лейтенант ОСОБА_3 вважається такою, що вибула у відрядження у місто П`ятихатки Дніпропетровської області з 19 травня 2022 року до окремого розпорядження.
Однак, остання в результаті відсутності на шикування підрозділів, що убувають у відрядження, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №130 від 20 травня 2022 року визнана такою, що не вибула у відрядження у місто П`ятихатки Дніпропетровської області та знаходиться у пункті постійної дислокації.
Також, вказаним наказом відзначено, що в порушення вимог статей 6, 8, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник картографічного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 не забезпечила належний стан внутрішньої служби у підпорядкованому їй підрозділі, не врахувала морально-психологічний стан, який забезпечує постійну бойову готовність, збереження здоров`я своєї безпосередньої підлеглої при наданні рапорту №509 від 16 травня 2022 року на виконання бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14 травня 2022 року №343/1099/дск, що в подальшому призвело до неналежного виконання наказу №56 від 17 травня 2022 року «Про формування зведеного топогеодезичного підрозділу».
З метою з`ясування обставин та причин не вибуття старшим редактором картографічного відділу старшим лейтенантом ОСОБА_3 у відрядження та недопущення подібних порушень у майбутньому, 20 травня 2022 року начальником НОМЕР_2 топогеодезичного центру (з основної діяльності) прийнято наказ №57 «Про призначення службового розслідування».
31 травня 2022 року та 20 червня 2022 року начальником НОМЕР_2 топогеодезичного центру (з основної діяльності) прийняті накази №64 та №76 щодо продовження службового розслідування по факту не вибуття у відрядження.
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування від 30 червня 2022 року, в якому зазначено про встановлення вини начальника картографічного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , а саме допущення необережності у формі неналежного виконання службових обов`язків, закріплених Статутом внутрішньої служби ЗСУ через несумлінне ставлення до них. 
За результатами службового розслідування запропоновано старшого редактора картографічного відділу старшого лейтенанта ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності вирішено не притягати у зв`язку з відсутністю складу дисциплінарного правопорушення.
Щодо начальника картографічного відділу підполковника ОСОБА_1 , то внаслідок неналежного виконання обов`язків, передбачених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв`язку із доведеністю вини та наявністю складу дисциплінарного правопорушення запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Наказом начальника НОМЕР_2 топогеодезичного центру (з основної діяльності) від 30 червня 2022 року №83 "Про результати службового розслідування за фактом не вибуття у відрядження" (пункт 3 наказу) підполковника ОСОБА_6 , начальника картографічного відділу топогеодезичного центру, за не врахування стану здоров`я та подання рапорту на відрядження безпосереднього підлеглого військовослужбовця старшого редактора картографічного відділу старшого лейтенанта ОСОБА_5 до зведеного топогеодезичного загону на виконання бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14 травня 2022 року №343/1099/80дск, що в подальшому поставило під загрозу життя та здоров`я безпосередньо підлеглого військовослужбовця, неналежного виконання бойового розпорядження та призвело до порушення вимог абзацу 5 статті 11, абзацу 1, 2 статті 58, абзацу 5-7, 12, 13, статті 59, статті 233 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з урахуванням характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
Не погоджуючись із вказаним рішенням від 30 червня 2022 року №83, позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про ненадання відповідачем будь-яких належних та достовірних доказів наявності вини саме позивача у обставинах, зазначених у висновку службового розслідування.
Також, суд першої інстанції відзначив про недоведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доцільності застосування до позивача саме такого виду дисциплінарного стягнення як «сувора догана», оскільки на час вирішення даного питання остання не мала діючих дисциплінарних стягнень та раніше до дисциплінарної відповідальності не притягалась. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.
Відповідно до приписів статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено зі змісту апеляційної скарги, основним аргументом, який на переконання відповідача, ставить під сумнів законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, є факт безпідставного поновлення судом пропущеного позивачем строку звернення до суду. 
Отже, питанням, яке підлягає дослідженню та оцінці в межах даного апеляційного провадження, є факт обгрунтованості та доцільності поновлення судом першої інстанції пропущеного позивачем строку звернення до суду, встановленого приписами ч. 5 ст. 122 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
За змістом статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як встановлено з матеріалів справи, Чернівецькій окружний адміністративний суд ухвалою від 17 серпня 2022 року прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрив провадження у даній справі. 
Разом з тим, 13 вересня 2022 року суд першої інстанції внаслідок розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви позивача без руху, дійшов висновку про обгрунтованість доводів військової частини щодо недотримання позивачем строку, встановленого приписами ч. 5 ст. 122 КАС України, при зверненні до суду у даній категорії справ та ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху. При цьому, позивачу запропоновано надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причини його пропуску.
16 вересня 2022 року позивачем на виконання вимог суду подано відповідну заяву. 
Обгрунтовуючи поважність причин подання позовної заяви з порушенням строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, позивачем відзначалось про вчинення нею заходів досудового врегулювання спору, а саме оскарження факту накладення на неї дисциплінарного стягнення - "сувора догана" шляхом звернення з відповідною скаргою до старшого командира Військової частини НОМЕР_3 у місячний термін з дня постановлення наказу від 30.06.2022 року № 83.
В подальшому, враховуючи, що рішення за результати розгляду її скарги прийнято не було, позивач, 27.07.2022 року вперше звернулась із позовною заявою до Чернівецького окружного адміністративного суду для захисту свого порушеного права. Однак ухвалою суду від 10.08.2022 року позовну заяву було повернуто заявнику. 
Як встановлено судом першої інстанції із системи «Діловодство спеціалізованого суду», позивач задля уникнення безпідставного зволікання із вчиненням дій на захист своїх прав, в день отримання ухвали про повернення первинної позовної заяви, що мало місце 15.08.2022 року, повторно звернулась до суду з позовом, який став предметом розгляду вже в межах даного провадження.
В призмі викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наведені вище обставини свідчать про наявність підстав вважати, що позивач без зайвих зволікань, в розумний строк після повернення первинної позовної заяви, демонструючи свою обізнаність щодо порядку та строків судового захисту своїх прав повторно звернулась до суду з даною позовною заявою. 
Отже, суд апеляційної інстанції, враховує, що у розглядуваній справі матеріали справи містять докази того, що суд першої інстанції в процесі судового розгляду цієї справи, встановивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом щодо оскарження рішення про накладення на неї дисциплінарного стягнення, надав позивачу можливість та термін для подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з наведенням у ній відповідних підстав та обґрунтувань щодо поновлення такого строку, та належним чином вирішив питання щодо поновлення позивачу строку звернення до суду із адміністративним позовом.
Встановлені обставини повністю спростовують твердження апелянта про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду. 
При цьому, судова колегія відзначає, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та відзначає, що позивачем дійсно у найстисліші строки вчинялись дії та заходи задля захисту та поновлення власних прав та інтересів.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення суду з даним позовом. 
При цьому, суд апеляційної інстанції оцінку іншим висновкам суду першої інстанції не надає, оскільки останні не є предметом оскарження в межах даної справи.
Колегія суддів, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Таким чином, оскільки підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, тому відповідно і апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   30 січня 2023 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.