ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"14" грудня 2022 р.           Справа№ 910/15689/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.
представники сторін у судове засідання 14.12.2022 не з`явились, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк»
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 (повний текст рішення складено 02.02.2022) 
у справі  №910/15689/21 (суддя Борисенко І.І.)
за позовом Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк»
про примусове виселення з державного майна та стягнення боргу
                                              ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Білоцерківський завод «Еталон» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» (далі по тексту - відповідач) про виселення останнього у примусовому порядку з державного нерухомого майна - нежилих приміщень позивача, а саме: будівлі - А-1, кімната 201, площею 102 кв.м., що розміщується за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16; стягнення з відповідача на користь позивача 40   092,82 грн заборгованості по сплаті орендної плати, 10   910,76 грн заборгованості по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання майна, 188,96 грн інфляційних втрат, 9   655,10 штрафу, 6   219,20 грн неустойки та 4   758,00 грн судового збору.  
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №38/19 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.06.2019 (далі по тексту - Договір №38/19) щодо сплати орендних платежів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 40   092,82 грн за період оренди з вересня 2020 по серпень 2021. Крім того, відповідачем допущено порушення умов Договору про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна, що належить до державної власності та надання комунальних послуг орендарю №38-06/19 від 01.06.2019 (далі по тексту - Договір №38-06/19) щодо відшкодування витрат на утримання майна у розмірі 10   910,67 грн за період з грудня 2019 по серпень 2021. У зв`язку із чим позивач направив відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання Договору №38/19, який повернутий відправнику за закінченням терміну зберігання. 09.09.2021 позивач повторно надіслав лист про розірвання Договору в односторонньому порядку з 15.08.2021, який залишений відповідачем без відповіді. Оскільки відповідач не повернув позивачу нерухоме майно за Договором №38/19 позивач просить суд у примусовому порядку виселити відповідача із орендованого приміщення та стягнути з нього 40   092,82 грн заборгованості по сплаті орендних платежів, 10   910,76 грн витрати балансоутримувача на утримання майна у розмірі 10   910,76 грн, 188,96 грн інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), 8   018,50 грн штрафу, нарахованого на підставі п. 3.9 Договору №38/19, 1   636,60 грн штрафу, нарахованого на підставі п. 7.3 Договору №38-06/19, 6   219,20 грн неустойки, нарахованої на підставі п. 10.10 Договору №38/19.     
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21 позов Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» на користь Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон» 40  092,82 грн орендної плати, 1   839,60 грн витрат по утриманню орендованого майна,  188,96 грн інфляційних втрат, 8  294,44 грн штрафу, 6   219,20 грн неустойки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4   384,80 грн. Вирішено виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» у примусовому порядку з державного нерухомого майна нежитлових приміщень ДП «Білоцерківський завод «Еталон», а саме з будівлі А-1, кімната 201, площею 102 кв.м., що розміщується за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16, шляхом його передачі Державному підприємству «Білоцерківський завод «Еталон» за актом прийому-передачі. В іншій частині у задоволенні позову суд відмовив.          
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з 15.08.2021 Договір №38/19 є розірваним, тоді як відповідач після вказаної дати продовжував користуватись спірним приміщенням, а тому наявні підстави для виселення останнього у примусовому порядку з державного нерухомого майна нежитлових приміщень ДП «Білоцерківський завод «Еталон» та стягнення 40  092,82 грн заборгованості по орендній платі за період з вересня 2020 року по серпень 2021 року. Також суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 1 839,60 грн заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання майна згідно Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 00000071 від 31.01.2020 на суму 568,14 грн (без ПДВ), № 00000805 від 30.11.2020 на суму 674,84 грн, №00000732 від 31.10.2020 на суму 596,62 грн, які підписані сторонами без зауважень. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 188,96 грн інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 8   018,50 грн штрафу, нарахованого позивачем згідно умов Договору № 38/16. Щодо заявленого позивачем до стягнення 1   636,60 грн штрафу, нарахованого на підставі п. 7.3 Договору №38-06/19, то в цій частині суд першої інстанцій задовольнив позовну вимогу у розмірі 275,94 грн, виходячи із розміру заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання майна.   
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15589/21, скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.  
Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у червні 2021 року позивач без будь-якого попередження відключив постачання електричної енергії, чим заблокував роботу відповідача, та відповідно перешкодив виконанню зобов`язань відповідача за Договорами. Відповідач зазначає, що жодної претензії на адресу відповідача від позивача не надходило, позивачем також не було надіслано відповідачу позовної заяви зі всіма додатками.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» у справі №910/15689/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15689/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21.
Матеріали справи №910/15689/21 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 19.09.2022. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21 залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від02.02.2022 у справі №910/15689/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 11.11.2022 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначити на 15.11.2022 о 12 год. 10 хв.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 відкладено розгляд справи №910/15689/21 на 06.12.2022 на 12 год. 40 хв.
06.12.2022 відповідач надав суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги, з яких вбачається, що відповідач визнає заборгованість на суму 39   269,78 грн, з яких 33   117,78 грн заборгованість по сплаті орендної плати, 6   151,40 грн заборгованості по відшкодуванню витрат, посилаючись на те, що за період з 11.06.2019 по 30.06.2021 позивачем було нараховано 121   412,01 грн, з яких: 103   357,62 грн орендної плати, 18   054,39 грн відшкодування витрат по утриманню майна, при цьому позивач помилково нараховано суму 415,60 грн, оскільки у липні 2021 року відповідач не користувався майном. В свою чергу, відповідачем сплачено 70   239,84 грн орендної плати та 11   486,96 грн відшкодування витрат по утриманню майна. Відповідач зазначив, що на його прохання підписати акт звірки взаєморозрахунків позивач не відреагував, акт звірки взаєморозрахунків між сторонами не підписано.   
Під час судового засідання 06.12.2022 відбулось переривання енергопостачання у приміщенні суду та послуги доступу до мережі Інтернет, а тому колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відкладення розгляду справи на інші час та дату.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 справу  №910/15689/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 призначено на 14.12.2022 на 12 год. 40 хв.
Позивач та відповідач своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис директора - Русанової О.А. у повідомленні від 06.12.2022 про наступну дату та час розгляду справи №910/15689/21. 
Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання ухвали суду від 06.12.2022 на його електронну адресу - etalon016@ukr.net, відомості про яку містяться у матеріалах даної справи, зокрема у позові. 
Згідно ч.ч. 3, 6, 8 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.
Доказів зміни електронної пошти позивачем суду не надано.  
Таким чином, апеляційний господарський суд повідомив позивача про час та місце розгляду справи №910/15689/21 належним чином. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі №761/14537/15-ц.
Крім того, з 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17. 
Крім того, Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі № 916/2731/21 вказав, що відповідно до Рішення Ради Суддів України від 05.08.2022 з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал «Електронного кабінету» для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.
Також ухвалу Північного апеляційного господарського суд від 06.12.2022 у справі №910/15689/21 розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація про розгляд справи №910/15689/21 міститься на сайті Судової влади України, які, наразі, є доступним для всіх учасників процесу.
Таким чином, учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/15689/21 розглядається за відсутності представників учасників справи. 
Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
           01.06.2019 між Державним підприємством «Білоцерківський завод «Еталон» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» (Орендар) укладено Договір № 38/19, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон» площею 102 кв.м., що розміщується за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16, що перебуває на балансі Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31 жовтня 2008. Майно передане в оренду з метою розміщення виробництва Орендаря. (а.с. 48-52). 
          Орендар вступає у строкове платне користування майном у строк, зазначений у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна (п. 2.1 Договору №38/19). 
Згідно із п. 3.1 - п. 3.2 Договору № 38/19 орендна плата перераховується Орендарем щомісячно у строк не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на поточний рахунок Орендодавця або вноситься у готівковій формі через касу Орендодавця на умовах цього Договору. На вимогу Орендодавця Орендар зобов`язаний проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.  Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (далі - Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить за базовий місяць розрахунку оренди - червень 2019 року, враховуючи коефіцієнт інфляції згідно чинного законодавства, - за 102 кв.м.- 3 090,60 грн (три тисячі дев`яносто гривень 60 коп.) без ПДВ, (з розрахунку: 30,3 грн за 1 кв. м. без ПДВ). Орендна плата з ПДВ становить 3 708,72 грн (три тисячі сімсот вісім гривень 72 коп.), в тому числі ПДВ - 618,12 грн.
Відповідно до п. 3.3 Договору №38/19 Орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів після підписання цього Договору внести завдаток у розмірі подвійної орендної плати, вказаної в п. 3.2 цього Договору, який буде зарахований в рахунок орендної плати за перший та останній місяці оренди.
          Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, за весь період прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар сплачує штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості (п.п. 3.8, 3.9 Договору №38/19). 
          У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за Актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити Орендодавцеві заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи всі санкції (п. 3.11 Договору №38/19). 
          Відповідно до п. 5.2 Договору № 38/19 Орендар зобов`язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.
          Згідно із п.п. 5.10, 5.11 Договору №38/19 Орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути орендоване майно в належності стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахування нормального фізичного зносу, та відшкодовувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря. Здійснювати витрати пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після підписання Договору укласти з Орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю відповідно до тарифів, встановлених для такої групи споживачів. 
          Відповідно до п. 9.3 Договору №38/19 Орендар, який прострочив виконання зобов`язання по оплаті орендної плати, на умовах визначених цим Договором, у відповідності до ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми. 
          Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, діє до 31 грудня 2019 року включно. Дію даного Договору може бути продовжено за згодою Сторін шляхом укладення Сторонами письмової додаткової угоди до цього Договору (п. 10.1 Договору №38/19). 
          Договір може бути розірвано Орендодавцем в односторонньому порядку у разі невиконання Орендарем своїх зобов`язань (п. 10.3 Договору №38/19). 
          Згідно із п. 10.6 Договору №38/19 чинність цього Договору припиняється внаслідок, зокрема достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду або у передбачених Договором випадках одностороннього розірвання Договору Орендодавцем. 
          У разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю на підставі акта приймання-передавання (п. 10.8 Договору №38/19). 
          Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря (п. 10.9 Договору №38/19). 
          Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час користування, включаючи дату підписання акту приймання-передавання майна (п. 10.10 Договору №38/19).  
01.06.2019 по Акту прийому - передачі позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення - будівля А-1 кімната №201 А площею 102 кв.м., всього площею 102 кв.м. (а.с. 53). 
Додатковою угодою від 01.01.2020 Сторони дійшли згоди викласти підпункти 5.1-5.15, 10.4 Договору №38/19 у наступній редакції: «Згідно чинного законодавства і вимог пунктів 5.1-5.15, 10.4 Договору, дію Договору оренди продовжити з 01 січня до 31 грудня 2020 року». (а.с. 54). 
Додатковою угодою від 01.01.2021 Сторони дійшли згоди викласти підпункти 5.1-5.15, 10.4 Договору №38/19 у наступній редакції: «Згідно чинного законодавства і вимог пунктів 5.1-5.15, 10.4 Договору, дію Договору оренди продовжити з 01 січня до 31 грудня 2021 року». (а.с. 55). 
01.06.2019 між позивачем, як Орендодавцем та відповідачем, як Орендарем укладено Договір №38-06/19, за умовами якого Орендодавець зобов`язується у порядку та на умовах передбачених цим Договором, забезпечити утримання та можливість користування комунальними послугами державного майна за адресою Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16, а Орендар зобов`язується відшкодувати вартість за фактично спожитий обсяг комунальних послуг згідно діючих тарифів на дату розрахунку та відшкодувати всі витрати Орендодавця пов`язані з утриманням та наданням послуг вищевказаного майна, згідно складеного Орендодавцем розрахунку споживання Орендарем зазначених послуг згідно з виставленими Орендодавцю до оплати рахунків у порядку, передбаченому в п. 3 цього Договору. (а.с. 63-66). 
          Відповідно до п. 2.1 Договору №38-06/19 ціна Договору складається із суми виставлених рахунків Орендодавця, та визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт Будівлі, комунальні та інші послуги Орендодавця.
Розмір щомісячної плати за відшкодування витрат на утримання орендованого майна встановлюється в залежності від фактичних витрат теплової енергії/природного газу (розраховується пропорційно займаній площі), холодної води (згідно норм водопостачання, водовідведення), електроенергії згідно розрахунків, та інших витрат Орендодавця пов`язаних з наданням вищевказаних послуг та утримання майна (включаючи оплату податків та інших зборів і обов`язкових платежів відповідно до вимог законодавства України (п. 2.2 Договору №38-06/19).
Орендар зобов`язаний наперед сплачувати до 10 числа поточного місяця компенсацію за послуги передбачені п. 1 Договору у розмірі 90 % від попередньої суми оплати за минулий місяць, за винятком відшкодування оплати за електроенергію, що окремо регулюється п. 3.2 даного Договору, а також провести остаточний розрахунок за попередній місяць на підставі реквізитів, виставлених Орендодавцем на протязі трьох днів шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на поточний рахунок або касу Орендодавця. Днем внесення орендарем оплати за відшкодування витрат вважається день зарахування всієї суми відшкодування, належної до щомісячної сплати, на банківський рахунок або касу Орендодавця (п. 3.1 Договору №38-06/19).
Орендар зобов`язаний наперед компенсувати Орендодавцю витрати, пов`язані із забезпеченням орендованих приміщень електроенергією у наступному місяці з урахуванням розрахункового коефіцієнта, помноженого на величину спожитої електроенергії орендарем у поточному місяці. Розрахунковий коефіцієнт визначається відношенням заявленої договірної величини Орендодавця до спожитої електроенергії по підприємству. Заявлена договірна величина споживання електроенергії формується з урахуванням інформації Орендаря, яка надається Орендодавцю щомісячно до 10 числа про величину електроенергії, що планується  до споживання у наступному місяці (п. 3.2 Договору №38-06/19).
Оплата відшкодування витрат, пов`язаних з орендою Майна, здійснюється Орендарем шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця або готівковими коштами через касу Орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця, на підставі та на умовах цього Договору (п. 3.5 Договору №38-06/19). 
Згідно із п. 4.3 Договору №38-06/19 уповноважені представники Сторін зобов`язуються не пізніше ніж до 10 (десятого) числа, наступного за звітним місяцем належним чином оформити Акт прийому-передачі наданих послуг. Зобов`язання по складанню Актів прийому-передачі наданих послуг покладається на Орендодавця. 
Відповідно до п. 5.2.5 Договору №38-06/19 Орендар зобов`язаний відшкодовувати Орендодавцеві витрати на утримання майна на умовах та в порядку цього Договору.
          Згідно із п.п. 7.2-7.4 Договору №38-06/19 у випадку порушення Орендарем своїх зобов`язань по оплаті відшкодування витрат по оренді майна та/або збитків від пошкодження елементів орендованого майна, які сталися з вини Орендаря або осіб, які з ним працюють, здійсненій несвоєчасно або не в повному обсязі, Орендар сплачує Орендодавцеві пеню у розмірі, який розраховується, виходячи з розміру подвійної облікової ставки, що діяла на період порушення виконання зобов`язання зобов`язань Орендарем по оплаті, від суми простроченої оплати за кожний день прострочення, за весь період прострочення, включаючи день оплати. У випадку прострочення термінів оплати відшкодування витрати по оренді майна, та/або збитків від пошкодження елементів орендованого майна, які сталися з вини Орендаря або осіб, які з ним працюють, більше, ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів Орендар сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі 15% від суми простроченої оплати протягом трьох банківських днів з дати нарахування такого штрафу. У відповідності до положень ст. 625 ЦК України, Сторона, що порушила зобов`язання за цим Договором зобов`язана сплатити іншій стороні суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % річних від простроченої суми.  
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 (п. 9.1 Договору №38-06/19).
Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускається за взаємною згоди Сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця від дати їх подання до розгляду іншою Стороною (п. 9.4 Договору №38-06/19).  
Додатковою угодою від 01.01.2020 Сторони дійшли згоди викласти підпункти 5.1.1-5.2.5, 9.1 Договору №38-06/19 у наступній редакції: «Згідно чинного законодавства і вимог пунктів 5.1.1-5.2.5, 9.1 Договору, дію Договору оренди продовжити з 01 січня до 31 грудня 2020 року». (а.с. 67). 
Згідно із п. 2 вказаною Додаткової угоди у випадку несвоєчасної оплати за електроенергію Орендарем, Орендодавець має право по закінченню трьох денного терміну відключити постачання електроенергії Орендарю до повної оплати боргу відповідно пунктів 3.1, 3.2 Договору і Орендар зобов`язаний сплатити штрафні санкції відповідно до пунктів 7.3, 7.4 Договору №38-06/19.  
Додатковою угодою від 01.01.2021 Сторони дійшли згоди викласти підпункти 5.1.1-5.2.5, 9.1 Договору №38-06/19 у наступній редакції: «Згідно чинного законодавства і вимог пунктів 5.1.1-5.2.5, 9.1 Договору, дію Договору оренди продовжити з 01 січня до 31 грудня 2021 року». (а.с. 68). 
          Як зазначає позивач у позові, починаючи з вересня 2020 Орендар не виконує свого обов`язку щодо сплати орендної плати, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 40   092,00 грн за Договором №38/19 та, починаючи з грудня 2019, Орендар не виконує свого обов`язку з відшкодування витрат за утримання майна, внаслідок чого за ним рахується заборгованість на суму 10   910,67 грн за Договором №38-06/19, що підтверджується довідкою б/н від 09.09.2021 за підписом головного бухгалтера Псуйко О.А. (а.с. 41). 
          Позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення від 29.07.2021 №33 про розірвання Договору №38/19 в односторонньому порядку у зв`язку із тим, що відповідач не сплачує (не своєчасно сплачує) орендну плату протягом грудня 2019 - серпня 2021, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати станом на 30.06.2021 складає 39   380,34 грн. Крім того, відповідач не виконав вимоги п. 3.3 Договору №38/19 щодо внесення завдатку, а тому позивач, керуючись положенням п. 10.3 Договору №38/19, повідомив відповідача про одностороннє розірвання Договору №38/19 з 15.08.2021. (а.с. 44-45). Вказаний лист позивач надіслав на адресу відповідача згідно фіскального чеку від 03.08.2021, номер поштового відправлення 0200250671449. Згідно довідки Укрпошти про причини повернення поштового відправлення №0200250671449, поштове відправлення повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання. (а.с. 46-47).  
          Позивач повторно листом від 09.09.2021 №66 повідомив відповідача про одностороннє розірвання Договору №38/19 у зв`язку із тим, що відповідач не сплачує орендну плату протягом грудня 2019 - серпня 2021, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати станом на 01.09.2021 складає більше 50   000,00 грн. Крім того, відповідач не виконав вимоги п. 3.3 Договору №38/19 щодо внесення завдатку, а тому позивач, керуючись положенням п. 10.3 Договору №38/19, повідомив відповідача про одностороннє розірвання Договору №38/19 з 15.08.2021. (а.с. 42). Вказаний лист надіслано на адресу відповідача згідно опису вкладення у цінний лист від 10.09.2021 та накладної №0200251740495. (а.с. 42, 43). 
           08.09.2021 позивач надіслав на адресу відповідача Акти здачі-прийняття робіт №880 від 31.12.2019, №850 від 31.12.2019, №265 від 30.04.2020, №290 від 30.04.2020, №841 від 31.12.2020, №876 від 31.12.2020, №13 від 31.01.2021, №49 від 31.01.2021, №126 від 28.02.2021, №93 від 28.02.2021, №170 від 31.03.2021, №190 від 31.03.2021, №237 від 30.04.2021, №256 від 30.04.2021, №305 від 31.05.2021, №323 від 31.05.2021, №387 від 30.06.2021, №371 від 30.06.2021, №453 від 31.07.2021, №454 від 31.07.2021, №492 від 15.08.2021, №525 від 31.08.2021 згідно опису вкладення у цінний лист від 08.09.2021 та накладної Укрпошти №0200251502837, які суду не надані. (а.с. 61-62).  
Як встановлено судом першої інстанції, станом на час розгляду справи №910/15689/21 Договір №38/19 є розірваним в односторонньому порядку позивачем з 15.08.2021, а тому у відповідача виникло зобов`язання з повернення майна та сплати наявної заборгованості по орендній платі у розмірі 40 092,82 грн за період з вересня 2020 по серпень 2021. Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 839,60 грн заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання майна згідно Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 00000071 від 31.01.2020 на суму 568,14 грн (без ПДВ), № 00000805 від 30.11.2020 на суму 674,84 грн, №00000732 від 31.10.2020 на суму 596,62 грн, які підписані сторонами без зауважень. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 188,96 грн інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 8   018,50 грн штрафу, нарахованого позивачем згідно умов Договору № 38/16. Щодо заявленого позивачем до стягнення 1   636,60 грн штрафу, нарахованого на підставі п. 7.3 Договору №38-06/19, то в цій частині суд першої інстанцій задовольнив позовну вимогу у розмірі 275,94 грн, виходячи із розміру заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання майна.   
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
Справу №910/15689/21 судом першої інстанції розглянуто за правилами  спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
За приписам ч.ч. 1-3, 5 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.          
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи: 1) про банкрутство; 2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); 4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); 7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; 8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.
Предметом позову у даній справі є стягнення 67   066,85 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте заявлена позовна вимога про виселення є вимогою немайнового характеру, що виключає можливість віднесення вказаного спору до малозначної справи. 
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
         Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
         Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон) орендар зобов`язаний вносить плату своєчасно та в повному обсязі.
Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. 
Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону). 
Заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.
Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.
Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 зазначила, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 Закону, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.
Статтею 29 Закону передбачена відповідальність сторін за невиконання зобов`язань за договором оренди, відповідно до законодавчих актів України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, керуючись п. 10.3 Договору №38/19 надіслав на адресу відповідача повідомлення від 29.07.2021 №33 про розірвання Договору №38/19 в односторонньому порядку у зв`язку із тим, що відповідач не сплачує (не своєчасно сплачує) орендну плату протягом грудня 2019 - серпня 2021, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати станом на 30.06.2021 складає 39   380,34 грн. Крім того, відповідач не виконав вимоги п. 3.3 Договору №38/19 щодо внесення завдатку, а тому позивач, керуючись положенням п. 10.3 Договору №38/19, повідомив відповідача про одностороннє розірвання Договору №38/19 з 15.08.2021. (а.с. 44-45). Вказаний лист позивач надіслав на адресу відповідача згідно фіскального чеку від 03.08.2021, номер поштового відправлення 0200250671449. Згідно довідки Укрпошти про причини повернення поштового відправлення №0200250671449, поштове відправлення повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання. (а.с. 46-47).  
Позивач повторно листом від 09.09.2021 №66 повідомив відповідача про одностороннє розірвання Договору №38/19 у зв`язку із тим, що відповідач не сплачує орендну плату протягом грудня 2019 - серпня 2021, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати станом на 01.09.2021 складає більше 50   000,00 грн. Крім того, відповідач не виконав вимоги п. 3.3 Договору №38/19 щодо внесення завдатку, а тому позивач, керуючись положенням п. 10.3 Договору №38/19, повідомив відповідача про одностороннє розірвання Договору №38/19 з 15.08.2021. (а.с. 42). Вказаний лист надіслано на адресу відповідача згідно опису вкладення у цінний лист від 10.09.2021 та накладної №0200251740495. 
Згідно із п. 10.6 Договору №38/19 чинність цього Договору припиняється внаслідок, зокрема достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду або у передбачених Договором випадках одностороннього розірвання Договору Орендодавцем. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Договір №38/19 є розірваним з 15.08.2021. 
          У разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю на підставі акта приймання-передавання (п. 10.8 Договору №38/19). 
Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Доказів повернення орендованого майна шляхом передачі його за актом приймання-передачі позивачу матеріали даної справи не містять.
Статтею 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.
Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. 
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.  
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:  1) визнання права;  2) визнання правочину недійсним;  3) припинення дії, яка порушує право;  4) відновлення становища, яке існувало до порушення;  5) примусове виконання обов`язку в натурі;  6) зміна правовідношення;  7) припинення правовідношення;  8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;  9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;  10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.  Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.  
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції -  на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді  таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та  характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист  певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.  Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення  (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє  потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню  відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Таким чином, враховуючи те, що Договір №38/19 є розірваним в обумовленому сторонами порядку, з урахуванням приписів Закону, об`єкт оренди підлягає поверненню орендодавцю у спосіб виселення орендаря з нежитлових приміщень. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №914/4101/15.            
За таких обставин, позовна вимога про виселення є документально обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.     
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено і зазначене не спростовується  відповідачем, останній має заборгованість перед позивачем зі сплати орендної плати за користування майном за період з вересня 2020 по серпень 2021. 
Відповідач у суді апеляційної інстанції вказував на те, що він визнає заборгованість на суму 39   269,78 грн, з яких 33   117,78 грн заборгованість по сплаті орендної плати, 6   151,40 грн заборгованості по відшкодуванню витрат, посилаючись на те, що за період з 11.06.2019 по 30.06.2021 позивачем було нараховано 121   412,01 грн, з яких: 103   357,62 грн орендної плати, 18   054,39 грн відшкодування витрат по утриманню майна, при цьому позивач помилково нараховано суму 415,60 грн, оскільки у липні 2021 року відповідач не користувався майном. В свою чергу, відповідачем сплачено 70   239,84 грн орендної плати та 11   486,96 грн відшкодування витрат по утриманню майна, на підтвердження чого відповідач надав суду апеляційної інстанції оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 01.09.2018 по 21.11.2022 та Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний ним в односторонньому порядку.
Як вже зазначалось, справу №910/15689/21 було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). З матеріалів справи №910/15689/21 вбачається, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 про порушення провадження у справі №910/15689/21 надіслано відповідачу на адресу: 03127, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 108, корп. 2, офіс 2 за поштовим відправленням №0105481310284, яке повернуто до суду із зазначенням відділенням поштового зв`язку на довідці про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Згідно із ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №205/1129/19.
Положення Господарського процесуального кодексу України не дають підстав для висновку, що повернення до суду кореспонденції із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення поштової кореспонденції з таких причин не свідчить ані про відмову сторони від одержання відправлення, ані про її відсутність за адресою, повідомленою суду. Подібний правовий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі №752/11896/17, від 12.02.2019 у справі №906/142/18, від 20.12.2022 у справі № 914/3033/21.
При цьому у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2018 у справі «Созонов та інші проти України» зазначено, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
У рішенні від 04.12.1995 у справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Однак, матеріали цієї справи свідчать про те, що відповідач не був обізнаний про існування даного судового провадження та не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції долучає до матеріалів справи надані відповідачем оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 01.09.2018 по 21.11.2022 та Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний ним в односторонньому порядку, враховуючи приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2020 у справі № 916/499/20 вказав, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Тоді як наданий відповідачем акт звірки взаєморозрахунків підписаний лише відповідачем, без підтвердження вказаних у ньому сум належними первинними документами, які за приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Надана відповідачем оборотно-сальдова відомість по рахунку містить підпис невідомої особи, без зазначення її посади та прізвища. 
Платіжних документів в обґрунтування погашення заборгованості з орендної плати на загальну суму 6   975,04 грн, виходячи з розрахунку заявленої позивачем суми основного боргу у розмірі 40   092,82 грн та визнаної відповідачем суми боргу на 33   117,78 грн, останнім суду не надано. 
          Крім того, відповідно до  ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
          Згідно із ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
          Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно із п. 4.3 Договору №38-06/19 уповноважені представники Сторін зобов`язуються не пізніше ніж до 10 (десятого) числа, наступного за звітним місяцем належним чином оформити Акт прийому-передачі наданих послуг. Зобов`язання по складанню Актів прийому-передачі наданих послуг покладається на Орендодавця. 
          Позивачем до матеріалів справи надано Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 00000071 від 31.01.2020 на суму 568,14 грн (без ПДВ), № 00000805 від 30.11.2020 на суму 674,84 грн, №00000732 від 31.10.2020 на суму 596,62 грн, які підписані сторонами без зауважень. 
          Таким чином, позовні вимоги про відшкодування витрат на утримання майна є доведеними та документально обґрунтованими на суму 1   839,60 грн. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 3.9 Договору №38/19 сторони узгодили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар сплачує штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.
Згідно із п. 7.3 Договору №38-06/19 у випадку прострочення термінів оплати відшкодування витрати по оренді майна, та/або збитків від пошкодження елементів орендованого майна, які сталися з вини Орендаря або осіб, які з ним працюють, більше, ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів Орендар сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі 15% від суми простроченої оплати протягом трьох банківських днів з дати нарахування такого штрафу.
Отже, заявлена до стягнення сума штрафу за Договором №38/19 у розмірі 8   018,50 грн, з розрахунку 40   092,82 грн * 20%, є обґрунтованою, а розрахунок позивача арифметично вірним. Тоді як, враховуючи задоволену позовну вимогу з відшкодування витрат на утримання майна на суму 1   839,60 грн, розмір штрафу по Договору №38-06/19 складає 275,94 грн, з розрахунку 1   839,60 грн * 15%. 
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). 
Нарахована позивачем сума інфляційних втрат є арифметично вірною, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 188,96 грн інфляційних втрат за період з вересня 2020 по серпень 2021.  
Щодо нарахованої позивачем неустойки на підставі п. 10.10 Договору №38/19 суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2020 у справі №916/2724/18 здійснив аналіз ч. 1 ст. 759 ЦК України та ч. 1 ст. 785 ЦК України та дійшов висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Невиконання наймачем обов`язку щодо повернення речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.
За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України. Законодавцем у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.
Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час користування, включаючи дату підписання акту приймання-передавання майна (п. 10.10 Договору №38/19).  
За умовами Договору №38/19 сторони узгодили, що майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря.
Доказів повернення майна відповідачем позивачу за актом приймання-передавання про повернення майна матеріали даної справи не містять, а тому обґрунтованою є позовна вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час користування у розмірі 6   219,20 грн, з розрахунку 3   109,60 грн * 2.   
          Доводи апелянта про те, що позивач неправомірно нарахував йому відшкодування витрат за липень 2021 на суму 416,00 грн, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки відповідач не навів та не довів суду належними та допустимими доказами того, що він не користувався спірним приміщенням у липні 2021.    
Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст.ст.  76,  77 ГПК України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон» підлягають частковому задоволенню. 
Щодо доводів апелянта про те, що у червні 2021 року позивач без будь-якого попередження відключив постачання електричної енергії, чим заблокував роботу відповідача, та відповідно перешкодив виконання зобов`язань відповідача за Договорами, то суд апеляційної інстанції зазначає, що Додатковою угодою від 01.01.2020 до Договору №38-06/19 сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати за електроенергію Орендарем, Орендодавець має право по закінченню трьох денного терміну відключити постачання електроенергії Орендарю до повної оплати боргу відповідно пунктів 3.1, 3.2 Договору і Орендар зобов`язаний сплатити штрафні санкції відповідно до пунктів 7.3, 7.4 Договору №38-06/19.  
А тому, враховуючи наявну заборгованість з оплати за електроенергію, що не було спростовано відповідачем у суді апеляційної інстанції, позивач правомірно відключив постачання електроенергії.  
Відповідно до ч. 4  ст. 11 ГПК України  суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови у даній справі надані обґрунтовані відповіді на доводи відповідача, викладені в його апеляційній скарзі та оцінено доказів відповідно до вимог ст.ст. 86, 269 ГПК України, із застосуванням норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.  
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі №910/15689/21 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Згідно  ст. 129 ГПК України  судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк».  
Керуючись ст. ст.  129,  269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:     
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі  №910/15689/21 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у справі  №910/15689/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» (03127, м. Київ, проспект Голосіївський, 108 корп. 2 офіс 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40251803) на користь Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон» (09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05828703) 40   092,82 грн (сорок тисяч дев`яносто дві гривні 82 копійки) орендної плати, 1   839,60 грн (одну тисячу вісімсот тридцять дев`ять гривень 60 копійок) витрат по утриманню орендованого майна,  188,96 грн (сто вісімдесят вісім гривень 96 копійок) інфляційних втрат, 8   294,44 грн (вісім тисяч двісті дев`яносто чотири гривні 44 копійки) штрафу, 6  219,20 грн  (шість тисяч двісті дев`ятнадцять гривень 20 копійок) неустойки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4   384,80 грн (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 копійок).
4. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Старк» (03127, м. Київ, проспект Голосіївський, 108 корп. 2 офіс 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40251803) у примусовому порядку з державного нерухомого майна нежитлових приміщень ДП «Білоцерківський завод «Еталон», а саме з будівлі А-1, кімната 201, площею 102 кв.м., що розміщується за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16, шляхом його передачі Державному підприємству «Білоцерківський завод «Еталон» (09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 16, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05828703) за актом прийому-передачі.
5. В іншій частині позову відмовити.
6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.
7. Матеріали справи №910/15689/21 повернути до Господарського суду міста Києва.  
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 30.12.2022 у зв`язку із тим, що локальна обчислювальна мережа Північного апеляційного господарського суду деякий час не працювала у зв`язку із тривалою відсутністю енергопостачання у приміщенні суду та відсутністю послуги доступу до мережі Інтернет, та перебуванням головуючого (судді - доповідача) Владимиренко С.В., суддів Демидової А.М. та Ходаківської І.П. у відпустці з 26.12.2022 по 28.12.2022.

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська